ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2025 року                                 
м. Харків
справа № 644/10846/24
провадження № 22-ц/818/2563/25
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.
позивач – Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради
відповідач – ОСОБА_1 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 13 лютого 2025 року ухвалене у складі судді Нечипоренко І.М.
ВСТАНОВИВ:
В грудні 2024 року до суду звернулося Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача надмірно виплаченої допомоги внаслідок зловживання з боку відповідача у розмірі 21000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог, що відповідачка перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради як внутрішньо переміщена особа, за фактичною адресою проживання: АДРЕСА_1 , з 02.01.2023 про що видана довідка від 02.01.2023 № 6332-5002475914. ОСОБА_1 02.01.2023 звернулась до Управління з заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі. Рішенням управління від 16.01.2023 № 2919587675-2023-1 ОСОБА_1 , як інваліду III групи (загальне захворювання), призначено допомогу у розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи з 01.01.2023. Працівниками управління встановлено факт укладення шлюбу з громадянином ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідачка при подачі заяви про отримання довідки та заяви про призначення допомоги навмисно приховала факт перебування у шлюбі. Слід зазначити, що адреса переміщення відповідача, є адресою реєстрації її чоловіка. Також перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні з 16.03.2016 за місцем реєстрації: АДРЕСА_2 , а з 22.05.2017 по теперішній час за фактичною адресою проживання: АДРЕСА_1 , як отримувач державної соціальної допомоги особи з інвалідністю з дитинства III групи відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю». Рішенням управління від 28.10.2024 № 1503 відмовлено ОСОБА_1 у призначені допомого на проживання внутрішньо переміщеним особам. Рішенням управління від 28.10.2024 № 189 довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи скасовано через подання завідомо недостовірних відомостей з 01.03.2024. Розмір надміру виплаченої допомоги внаслідок зловживання з боку відповідача складає 21000,00 грн. 
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 13 лютого 2025 року в задоволені позовних вимог відмовлено.
Рішення обґрунтовано тим, що позивачем не надано доказів того, що при зверненні до Управління відповідачка діяла недобросовісно та подала недостовірну інформацію, яку неможливо було перевірити при вирішенні питання про призначення адресної допомоги. На час отримання довідки внутрішньо переміщеної особи та звернення за державною допомогою місце проживання  ОСОБА_1  зареєстровано в с-щі Золочів Богодухівського району Харківської області, яке входить до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Отже, місцем проживання відповідачки, незалежно від її фактичного знаходження на момент початку бойових дій, є Золочівська селищна територіальна громада, що входить до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Таким чином, відповідачка подала достовірну інформацію про своє фактичне місце проживання у місті Харкові та місце реєстрації у с-щі Золочів Богодухівського району Харківської області. Проживання не за місцем реєстрації не є підставою для обмеження її у правах, наданих особам, що зареєстровані на території, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. У справі відсутні безспірні докази того, що фактичне місце проживання відповідачки у місті Харкові мало постійний характер. не встановлено обставин, які б свідчили про об`єктивну неспроможність позивача перевірити надану відповідачем інформацію при вирішенні питання про призначення адресної допомоги. Той факт, що позивач самостійно у односторонньому порядку скасував довідку внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , не є належним і допустимим доказом неправомірності її видачі, оскільки суду не були надані докази про те, що відповідачкою вказано неправдиві відомості чи надано сфальшовані документи, на підставі яких згадана довідка була видана, що зміст цієї довідки не відповідає дійсності, або не надає їй законний статус внутрішньо переміщеної особи на підставі Закону України «Про забезпечення прав і свободи внутрішньо переміщених осіб». 
Не погодившись з рішенням суду Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради подало апеляційну скаргу в якій просило рішення суду першої інстанції скасувати ухвалите нове рішення яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та ухвалив рішення, що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам матеріального права. Суд помилково визначив однаковими поняття зареєстрованого місця проживання та фактичного місця проживання фізичної особи. Також апелянт зазначає, що адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, що стали причиною зміни місця прлживання. При оформленні заяви заявник особисто зазначає останнє зареєстроване місце проживання та останнє фактичне місце проживання, а також адресу, за якою може здійснюватися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Відповідальність за достовірність відомостей, що містяться в заяві про взяття на облік, несе заявник. При оформленні заяви про взяття на облік як ВПО ОСОБА_1 навмисно зазначила в графі останнє фактичне місце проживання, місце своєї реєстрації. Враховуючи вищезазначене, рішенням управління від 28.10.2024 № 189 було скасовано про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи скасовано через подання завідомо недостовірних відомостей з 01.03.2024. Рішенням управління від 28.10.2024 № 1503 ОСОБА_1 в призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам відмовлено. Таким чином, при винесенні рішення суд взагалі не взяв до уваги, що при оформленні заяви про взяття на облік ВПО заявник особисто зазначає відомості про себе і несе відповідальність за достовірність відомостей, що містяться в заяві. Отже, зазначення відповідачем в заяві неправдивих відомостей, щодо фактичного місця проживання, на думку суду, не є недобросовісністю з боку набувача.
У відзиві на апеляційну скаргу від 18 квітня 2025 року ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити в силі. Відповідач в своєму відзиві наголошує, що згідно вимог закону її місцем проживання незалежно від її фактичного знаходження на момент бойових дій є Золочівська селищна територіальна громада що входить до переліку територій на яких ведуться бойові дії або тимчасово окуповані російською федерацією.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
Згідно зі статтею 4 цього Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Постійне місце проживання особи визначаються нормами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та пунктом 7 Правил реєстрації місця проживання - її адресою реєстрації.
Як встановлено та підтверджують матеріали справи ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 (а.с.20). 
Відповідачка звернулась до Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради з метою отримання допомоги 02.01.2023 року та їй була видана довідка Вимушено переміщеної особи (надалі ВПО) про що свідчить рішення №2919587675-2023-1 від 16.01.2023. (а.с.4-7)
ОСОБА_1 має статус особи з інвалідністю з дитинства 3 групи. (а.с.12-13).
Згідно довідки відповідачці нараховувались кошти від березня 2024 року по вересень 2024 року в сумі 3000, 00 грн кожного місяця загальною сумою 21000,00 грн (а.с.14).
Працівниками управління встановлено факт укладення шлюбу з громадянином ОСОБА_2 про що свідчить свідоцтво про шлюб актовий запис №1688 від 20.10.2022 зареєстрованим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харкові) (а.с.8).
Судова колегія вважає, що суд правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував до них норми матеріального права, що їх регулюють. 
Статтею 1215 ЦК України передбачені винятки з правила, закріпленого в статті 1212 ЦК України: не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Отримані відповідачкою кошти у розмірі 21000,00 грн є допомогою на проживання внутрішньо переміщеним особам, тому при вирішенні питання повернення вказаних до застосування підлягають положення статті 1215 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15 зазначила, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.
Правильність розрахунків, за якими проведено виплати, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових сум.
Судовою колегію не встановлено недобросовісності з боку ОСОБА_1 при зверненні до позивача з метою отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за період з 01.03.2024 в розмірі 21000,00 грн. 
Така допомога була нарахована та виплачена позивачем на підставі рішення №2919587675-2023-1 від 16 січня 2023 року Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради.
Відповідно до п. 6, 8 Порядку (у редакції, що діяла на час звернення відповідачки із заявою), для отримання допомоги внутрішньо переміщена особа заповнює заяву, яка формується засобами Порталу Дія. У заяві зазначається: прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) заявника; реєстраційний номер облікової картки платника податків; дата народження; відомості про задеклароване/зареєстроване місце проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, звідки перемістилася особа; адреса місця, куди перемістилася особа, та контактний номер телефону; номер поточного рахунка із спеціальним режимом використання для зарахування допомоги “єПідтримка” або номер банківського рахунка (за стандартом IBAN) заявника для виплати допомоги; наявність статусу особи з інвалідністю; відомості про неповнолітніх дітей, які перемістилися разом із внутрішньо переміщеною особою. Перевірка відомостей, зазначених внутрішньо переміщеною особою в заяві, проводиться органами соціального захисту населення, уповноваженою особою виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центру надання адміністративних послуг під час формування та подання заяви засобами Порталу Дія.
Як убачається, заява ОСОБА_1 №6332-5002475914 від 02.01.2023 відповідає зазначеним вимогам Порядку.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не наведено обов`язкових умов повернення надмірно нарахованих бюджетних коштів, не доведено навмисного подання відповідачем недостовірних відомостей або їх приховування, що в свою чергу могло вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, а отже не доведена недобросовісність відповідача.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2). 
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 13 лютого 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 02 червня 2025 року.

Головуючий                                                                 О.Ю.Тичкова

Судді                                                                                Н.П.Пилипчук
                                                                       
                                                                               В.Б.Яцина