УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №286/3951/24                 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В. 
Категорія 39                    Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Коломієць О.С.
суддів Григорусь Н.Й., Талько О.Б.
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №286/3951/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором  
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  
на рішення  Овруцького районного суду Житомирської області від 31 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Кулініч Я.В.
встановив:
У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (далі – ТОВ «ФК «Еліт Фінанс») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором  у розмірі 45 207,18 грн., судовий збір та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 9 200,00 грн.
На обґрунтування позову зазначало, що 27.08.2018 року між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн. Процентна ставка 40 % річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. АТ «Альфа-Банк» прийняло пропозицію відповідача про укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», тобто відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладання зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час підписання. Банк свої зобов`язання за договором виконав, кошти перерахував. 
23 лютого 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 27.08.2018 року, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 22.02.2021 року становить 45 207,18 грн.
Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 31 грудня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 45 207,18 грн., сплачений судовий збір в розмірі 3 028,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу. 
Не погоджуючись із вказаним рішення суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В своїх доводах апеляційної скарги зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідача, як боржника було повідомлено про відступлення права вимоги за договором факторингу, укладеного 23.02.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», доказів передачі права вимог заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». Отже, вважає, що позивачем не доведено під час розгляду справи взаємозв`язок між укладеним договором оферти та договором, щодо якого відступлено право вимоги новому кредитору.
Також відповідач не погоджується із розрахунком заборгованості наданим ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». Звертає увагу, що з наданого розрахунку вбачається, що відповідачем неодноразово здійснювалися платежі, які були зараховані на погашення відсотків за користування кредитом, комісії РКО та інших платежів. Таким чином сплачені відповідачем кошти в першу чергу зараховувалися на погашення відсотків, а не тіла кредиту, що потягло за собою безпідставне збільшення розміру нарахованих відсотків. 
Правом подати відзив на апеляційну скаргу сторона позивача не скористалася.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 оскаржує судове рішення в повному обсязі, однак питання витрат на правничу допомогу не оскаржує, а тому в силу приписів ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в межах доводів апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та їх вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав. 
Судом під час розгляду справи встановлено, що 27 серпня 2018 року між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 , шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти), було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту –для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн. Процентна ставка 40 % річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Випущено міжнародну платіжну карту строком на три роки.
АТ «Альфа-Банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії, тобто відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами, що діяли на час його підписання.
Факт отримання кредитних коштів відповідачем та користування ними підтверджується випискою по рахунку станом на 22.02.2021 року.
22 лютого 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ФОРТ» укладено договір факторингу №1, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» передав (відступив) ТОВ «ФК «ФОРТ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ФОРТ» прийняв належні АТ «Альфа-Банк» права вимоги до боржників, вказаними у Додатку № 1-1 до договору факторингу.
Згідно виписки з додатку до договору факторингу №1 від 22.02.2021 року від АТ «Альфа-Банк» до ТОВ «ФК «ФОРТ» перейшло право вимоги за кредитним договором №CredD-592228311 від 27.08.2018 року, боржник ОСОБА_1 , загальний залишок 45 207,18 грн.
23 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «ФОРТ» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №01-23-02/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ФОРТ» передав (відступив) ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» прийняв належні ТОВ «ФК «ФОРТ» права вимоги до боржників, вказаними у Додатку № 1-1 до договору факторингу.
Згідно виписки з додатку до договору факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021 року від ТОВ «ФК «ФОРТ» до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором № CredD-592228311 від 27.08.2018 року, боржник ОСОБА_1 , загальний залишок 45 207,18 грн.
Згідно розрахунку заборгованості станом на 22 лютого 2021 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 45 207,18 грн.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач порушив зобов`язання, встановлені Договором про надання кредиту, докази своєчасної та повної оплати заборгованості за цим договором в матеріалах справи відсутні, наявні правові підстави для стягнення суми заборгованості за цим договором у розмірі 45 207,18 грн. та судового збору в розмірі 3 028,00 грн. Також судом першої інстанції стягнуто витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.
Такі висновки суду є вірними, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і не договірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Частиною першою статті 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З матеріалів справи вбачається, що 27.08.2018 року між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем, шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти), було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета Кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000,00 грн. Процентна ставка 40% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. (а.с.6).
АТ «Альфа-Банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк».
Тобто відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання.
Крім того, відповідач ознайомився з Паспортом споживчого кредиту, який надавався йому для ознайомлення та він погодився з ним, підписуючи угоду. Вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами зазначеному в цьому документі, що додані до позовної заяви розмірах і порядках нарахування (а.с.9).
Проте, у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору у позичальника виникла заборгованість, яка згідно розрахунку ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» станом на 22 лютого 2021 року становить 45 207,18 грн.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Неоспорювання кредитного договору, часткове його виконання, відповідно до ст. 204 ЦК України свідчить про правомірність цього правочину і погодження з його умовами відповідачем, оскільки підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття умов цього договору.
Крім того, як вбачається з банківської виписки за вказаним договором позичальник регулярно користувався кредитними коштами.
Банківська виписка має статус первинного документу, що вбачається з Переліку типових документів, затвердженого наказом МЮУ від 12.04.2012 року № 578/5, відповідно до якого, до первинних документів, які фіксують факт виконання господарської операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.
Таким чином, враховуючи, що відповідач отримав кредитні кошти, що підтверджується відповідними доказами, був обізнаний з умовами кредитування, користувався коштами та внаслідок порушення умов кредитування у позичальника виникла заборгованість, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22.04.2024 у справі №559/1622/19 виснував, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.
Відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували відсутність обов`язку перед банком сплачувати заборгованість та неправильності віднесення банком відповідно до ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування» внесених ним коштів на погашення заборгованості, а тому слід погодитись із доводами суду першої інстанції щодо доведеності позовних вимог в частині наявності кредитної заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Еліт Фінанс».
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо недоведення позивачем факту переходу до нього права вимоги за кредитним договором, виходячи з наступного.
22 лютого 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ФОРТ» укладено договір факторингу № 1, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача ОСОБА_1 , що підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників від 22.02.2021 року до договору факторингу №1 від 22.02.2021 року, платіжним доручення №35 від 23 лютого 2021 року, згідно якого 14 235 001,00 грн. сплачено за призначенням платежу «за право вимоги згідно договору факторингу №1 від 22.02.2021 року. Без ПДВ».
Також 23 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «ФОРТ» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №01-23-02/21, відповідно до умов якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача ОСОБА_1 . На підтвердження вказаної обставини позивачем було надано акт приймання-передачі реєстру боржників від 23.02.2021 року до договору факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021 року, платіжне доручення №129 від 23 лютого 2021 року, згідно якого 13 235 000,00 грн. сплачено за призначенням платежу «за право вимоги згідно договору факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021 року. Без ПДВ».
Відповідач не оспорював договори факторингу №1 від 22.02.2021 року та №01-23-02/21 від 23.02.2021 року в частині відступлення права вимоги за його кредитним зобов`язанням, а тому з урахуванням презумпції правомірності правочину, колегія суддів вважає, що відступлення (продаж) прав вимоги та майнових прав за цими договорами не суперечить статті 514 ЦК України.
З врахуванням вищенаведеного посилання в апеляційній скарзі щодо недоведення позивачем набуття права вимоги за вказаним кредитним договором не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються зібраними по справі доказами.
Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо не повідомлення відповідача про укладення договору факторингу, оскільки згідно висновків Верховного Суду України, висловлених в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.  
З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. 
Враховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення суду немає.
Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 31 грудня 2024 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 29 квітня 2025 року.

Головуючий                                        Судді