ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 676/1412/18
Провадження № 22-ц/820/850/25

Хмельницький апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,
секретар судового засідання Кошельник В.М.,
з участю представника ОСОБА_1 адвоката Бориславського В.М.,
ОСОБА_2 та її представника адвоката Лисяк Г.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 лютого 2025 року, суддя Семенюк В.В., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янці-Подільському Кам`янець-Подільського району Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про повторне виселення та усунення перешкод, шляхом звільнення із займаного приміщення, в порядку виконання рішення суду від 14.11.2018 року у цивільній справі №676/1412/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням шляхом його звільнення,

встановив:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій з урахуванням уточнених вимог просив усунути перешкоди шляхом звільнення займаного приміщення, тобто повторно виселити ОСОБА_2 з нежилого приміщення, камери схову, площею 11,6 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , а також стягнути витрати на правову допомогу в сумі 30000 грн.
Обґрунтовуючи заяву ОСОБА_1 вказав, що ОСОБА_2 , в порушення рішення Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14.11.2018 року у справі №676/1412/18, яким її було зобов`язано усунути перешкоди у користуванні належним ОСОБА_1 на праві приватної власності нежитловим приміщенням, загальною площею 11,6 кв.м., розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом звільнення займаного нежитлового приміщення, повторно вселилася в нього.
Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19.02.2025 року в задоволенні заяви відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції суд зазначив, що підстав, передбачених частиною 10 статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення заяви не встановлено, оскільки вищезазначена стаття закону передбачає повторне виселення, а не звільнення нежитлового приміщення, яке і було предметом виконання державною виконавчою службою. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення заяви, пославшись на неправильне тлумачення судом змісту частини 10 статті 66 Закону України «Про виконавче провадження». На думку апелянта, предмет виселення полягає саме у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника та його майна, що є тотожним задоволеним судом позовним вимогам до ОСОБА_2 .
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказала, що вона у спірне приміщення не вселялась, її син ОСОБА_3 набув права володіння збудованим ним же торговельним павільйоном площею 20.4 кв.м. по АДРЕСА_1 , у якому займається підприємницькою діяльністю невістка сина, а вона іноді приходить на допомогу останній.
В суді представник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги. 
ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили, підтримали оскаржуване судове рішення. 
Заслухавши пояснення учасників справи та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Встановлено, що рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14.11.2018 року у справі №676/1412/18 зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні належним ОСОБА_1 на праві приватної власності нежитловим приміщенням, загальною площею 11,6 кв.м., розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом звільнення займаного нежитлового приміщення.
На підставі вказаного судового рішення 01.12.2020 року було видано виконавчий лист №676/1412/18, який пред`явлено до виконання.
05.03.2021 року постановою старшого державного виконавця Кам`янець-Подільського міського відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Волковою О.В., у зв`язку з виконанням рішення суду, виконавче провадження №63967838 за вказаним виконавчим листом було закінчено. Перешкод у користуванні ОСОБА_1 нежитловим приміщенням по АДРЕСА_1 , усунуто.
Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Згідно з частиною 3 статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.
Згідно з частиною 10 статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо особа самостійно вселилася у приміщення, з якого вона була примусово виселена, повторне її виселення може бути здійснено державним виконавцем на підставі ухвали суду, який прийняв рішення про виселення. Виконавче провадження у такому разі підлягає відновленню за постановою державного виконавця.
При повторному виселенні особи із житлового приміщення на підставі частини 10 статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» суд не досліджує правомірність такого виселення на предмет порушення житлових прав такої особи, а лише перевіряє факт самостійного вселення особи у приміщення, з якого вона була примусово виселена (постанова Верховного Суду від 06.12.2023 року у справі №345/3402/15).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Як вбачається з матеріалів справи, виконавчим документом зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні належним ОСОБА_1 на праві приватної власності нежитловим приміщенням шляхом звільнення займаного нежитлового приміщення. В той же час, положення про виселення ОСОБА_2 , тобто звільнення займаного нежитлового приміщення безпосередньо особою, ОСОБА_2 та звільнення від належного їй майна, виконавчий документ не містить.
Зобов`язання по усуненню ОСОБА_2 перешкод у користуванні майном ОСОБА_1 шляхом звільнення займаного приміщення не є тотожним виселенню ОСОБА_2 , оскільки виселення передбачає не лише звільнення приміщення від особи боржника, але також і від його майна, чого виконавчий документ не містить, відтак доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції фактично ухвалив рішення про виселення ОСОБА_2 не ґрунтуються на вимогах закону.
Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги слід визнати необґрунтованими.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 06 червня 2025 року.

Судді:                                                        Р.С. Гринчук
                                                               А.М. Костенко
                                                               Т.В. Спірідонова