ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5893/25 Справа № 175/3141/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Журавель  Т. С. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача: Никифоряка Л.П.,
суддів: Новікової Г.В., Гапонова А.В.,
за участі секретаря судового засідання – Драгомерецької А.О.,

Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач:  ОСОБА_2 ,
розглянув відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з сімейних правовідносин, в якій подані апеляційні скарги  ОСОБА_2 та  ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Журавель Т.С., –
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У березні 2024року  ОСОБА_1  подала в суд позов проти  ОСОБА_2 з вимогою про визнання спільною сумісною власністю, такого майна: 
1) квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 36,6м2; 
2) нежитлового приміщення магазину з ганком, в будинку АДРЕСА_2 ; 
3) квартири АДРЕСА_3 ; 
4) квартири АДРЕСА_4 ; 
5) гаражу на території Автогаражного кооперативу «Кардан» в місті Краматорську Донецької області; 
6) квартири АДРЕСА_5 ;
7) автомобілю марки BMW X1, 2020року випуску; 
8) автомобіль марки MERCEDES BENZ SPRINTER 316, 2018року випуску; 
Водночас в порядку поділу майна позивач просила визнати за нею право власності на  частку цього майна, а також на  частку гаражу по АДРЕСА_6 та земельної ділянки, кадастровий номер 1412900000:00:012:0885, площею 0,0048га в місті Краматорську Донецької області, іншу частку у праві власності просила визнати за ОСОБА_2 . 
В подальшому ОСОБА_1 28 травня 2024року уточняла позов і підтримувала свої вимоги, та згідно заяви від 13 грудня 2024року остання змінила предмет позову просила визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за нею право власності на майно загальною вартістю 3 786 246,00грн, а саме: квартиру АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_5 ; та автомобіль марки BMW X1, 2020року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
За  ОСОБА_2  в порядку поділу спільного майна подружжя просила визнати право власності на майно загальною вартістю 3 865 753,58грн, а саме: гараж по  АДРЕСА_6 ; земельну ділянку, кадастровий номер 1412900000:00:012:0885, площею 0,0048га в місті Краматорську Донецької області; квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 36,6м2; нежитлове приміщення магазину з ганком, в будинку АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_4 ; та автомобіль марки MERCEDES BENZ SPRINTER 316, 2018року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Також позивач просила стягнути з відповідача грошову компенсацію в розмірі 39 753,79грн за відступ від рівності часток подружжя у спільному майні.
Існування таких вимог позивачка обґрунтовувала тим, що 28 січня 1995року сторони уклали шлюб в період якого було придбане нерухоме майно, згідно наведеного нею переліку.
Заявниця наполягала на тому що все майно було придбане за спільні кошти подружжя, кожен з яких має право на частку цього майна та майно підлягає поділу відповідно до запропонованого позивачкою варіанту поділу. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2025року позов задоволено частково. 
В порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнано за ОСОБА_1 право власності на частину: гаражу, загальною площею 44,3кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2156710114129); земельної ділянки, кадастровий номер: 1412900000:00:012:0885, площею 0,0048 га, розташованої за адресою: Донецька область, м. Краматорськ (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1319232714129); квартири загальною площею 36,6кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_7 (реєстраційний номер майна 10865519); квартири загальною площею 54,6кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_8 (реєстраційний номер майна 14824844); квартири загальною площею 48,30кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_9 ; квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_10 ; автомобіля марки BMW X1, 2020року випуску, об`єм двигуна 1995 см. куб, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 ; автомобіля марки MERCEDES BENZ SPRINTER 316, 2018року випуску, об`єм двигуна 2143 см. куб, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 . 
В порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнано за ОСОБА_2 право власності на частину: гаражу, загальною площею 44,3кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2156710114129); земельної ділянки, кадастровий номер: 1412900000:00:012:0885, площею 0,0048 га, розташованої за адресою: Донецька область, м. Краматорськ (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1319232714129); квартири загальною площею 36,6кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_7 (реєстраційний номер майна 10865519); квартири загальною площею 54,6 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_8 (реєстраційний номер майна 14824844); квартири загальною площею 48,30 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_9 ; квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_10 , автомобіля марки BMW X1, 2020року випуску, об`єм двигуна 1995 см. куб, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 ; автомобіля марки MERCEDES BENZ SPRINTER 316, 2018року випуску, об`єм двигуна 2143 см. куб, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Висновки суду першої інстанції ґрунтувались на тому, що вказане спірне майно набуто сторонами під час шлюбу, а тому наявні правові підстави для визнання за кожним у порядку поділу спільного майна подружжя права власності по частині на спірне майно.
Суд врахував, що відповідач частково визнав позовні вимоги та не заперечував проти визнання спільною сумісною власністю подружжя нерухомого майна, а саме: гаражу по  АДРЕСА_6 ; земельної ділянки, кадастровий номер 1412900000:00:012:0885, площею 0,0048га в місті Краматорську Донецької області; квартири АДРЕСА_4 ; квартири АДРЕСА_5 ; автомобіль марки BMW X1, 2020року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіль марки MERCEDES BENZ SPRINTER 316, 2018року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Водночас суд не погодився з доводами відповідача наведеними на спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 36,6м2 та квартиру АДРЕСА_3 про те, що наведене нерухоме майно було придбане за особисті кошти відповідача, які були отримані  ОСОБА_2 за нотаріально посвідченими договорами дарування грошей від 18 травня 2006року та від 01 червня 2006року - оскільки відповідач не надав належних доказів на підтвердження того, що саме ці кошти були сплачені за це нерухоме майно, також суд виснував, що з договорів купівлі-продажу квартир неможливо встановити, що купівля спірних квартир відбулася саме за кошти, отримані відповідачем за договорами дарування. Крім того, суд керувався тим, що ціна спірних квартир у договорах купівлі-продажу відрізняється від сум дарування за відповідними договорами.
Заразом суд погодився з доводами відповідача про те, що нежитлове приміщення магазину з ганком, в будинку АДРЕСА_2 , не відноситься до спільного майна подружжя, оскільки питання щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на об`єкт нерухомості за вказаною адресою вже було вирішено ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 22 квітня 2005року про затвердження мирової угоди між сторонами, яка постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 26 листопада 2024року залишена без змін.
Водночас суд не погодився з запропонованим позивачкою варіантом поділу майна подружжя та вважав, що вимога позивачки про фактичний поділ майна не доведена належними доказами, не є переконливою для суду і не заслуговує довіри через призму і з урахуванням стандарту «баланс вірогідностей».
Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги
11 квітня 2025року  ОСОБА_2  подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2025року.
В апеляційній скарзі заявник не погодився з висновками суду в частині визнання об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та поділу між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 36,6м2,та висловив вимогу про скасування рішення в цій частині і відмову у задоволенні позову в цій частині.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наявним у справі доказам та не перевірив достатності наданих доказів та їх достовірність для часткового задоволення позовних вимог. Стверджував, що спірні квартири АДРЕСА_11 та АДРЕСА_12 були придбані за його особисті кошти, які були отримані ним за нотаріально посвідченими договорами дарування грошей від 18 травня 2006року та від 01 червня 2006року, які в жодний спосіб не спростовані. Заявник стверджував, що поза увагою суду залишилась та обставина, що сплив незначний проміжок часу з моменту отримання коштів в дар та укладенням договорів купівлі-продажу квартир АДРЕСА_11 та АДРЕСА_12 , також суд першої інстанції не відреагував на те, що отриманих в дар коштів сповна вистачало на придбання обох квартир про які йдеться.
21 квітня 2025року  ОСОБА_1  подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції через підсистему «Електронний суд» апеляційну скаргу на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2025року.
В апеляційній скарзі заявниця не погодилася з висновками суду в частині обраного судом варіанту поділу спільного майна подружжя та висловила вимогу про зміну рішення і просила здійснити поділ майна подружжя у відповідності до змісту заяви від 13 грудня 2024року.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду заявниця пов`язувала з тим, що помилкові висновки суду першої інстанції про те, що нежитлове приміщення магазину з ганком, в будинку АДРЕСА_2  не входить до спільного майна подружжя, за тих підстав, що позивачка, наполягала на тому, що вона не брала участі у справі № 2-3817/05, в межах якої була постановлена ухвала Краматорського міського суду Донецької області від 22 квітня 2005року про затвердження мирової угоди, а звідси не укладала з позивачем мирової угоди, та до квітня 2024року не була обізнана про вказану справу, більше того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження належного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи.
Інший довід зводився до того, що обраний судом варіант поділу спільного майна подружжя по частці кожному не вирішить спір між сторонами, а лише спричинить нові спори щодо користування майном.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивачки, просив її залишити без задоволення, через те, що обставини якими апелянт обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.
У відзиві на апеляційну скаргу, позивачка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просила її залишити без задоволення, через те, що обставини якими апелянт обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.
Надходження апеляційних скарг до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2025року витребувано з Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області цивільну справу, та 24 квітня 2025року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 квітня 2025року апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишено без руху.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 травня 2025року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_2  на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2025року.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 травня 2025року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2025року.
22 травня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду на 105? год 03 червня 2025року.
Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 28 січня 1995року Відділом актів реєстрації громадянського стану м. Краматорська Донецької області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, про що 28 січня 1995року зроблено актовий запис № 75. 
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 травня 2024року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано; рішення набрало законної сили 14 червня 2024року.
Листом Територіального сервісного центру № 5342 РСЦ ГСЦ МВС в Полтавській області (філія ГСЦ МВС) від 16 травня 2023року № 16аз повідомлено, що відповідно до підсистеми НАС Єдиного державного реєстру транспортних засобів за ОСОБА_1 транспортні засоби зареєстрованими не значаться. За ОСОБА_2 зареєстровані транспортні засоби: 24 грудня 2020року – автомобіль марки BMW X1, 2020року випуску, об?єм двигуна 1995 см. куб, білого кольору; 24 червня 2020року – автомобіль марки MERCEDES BENZ SPRINTER 316, 2018року випуску, об?єм двигуна 2143 см. куб, сірого кольору. Можливість надати копії підтверджуючих матеріалів стосовно зазначених реєстраційних операцій відсутня, оскільки зазначені вище транспортні засоби на облік у ТСЦ 5342 РСЦ ГОЦ МВС не ставились.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 19 травня 2023року № 332924820, за ОСОБА_1 не зареєстроване право власності на нерухоме майно.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 19 травня 2023року № 332924189, за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на таке майно: гараж, загальною площею 44,3 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_6 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 179, виданого 29 березня 2021року, посвідченого державним нотаріусом Третьої краматорської державної нотаріальної контори Полянських В.В. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2156710114129); та земельну ділянку, кадастровий номер 1412900000:00:012:0885, площею 0,0048га, розташовану за адресою: Донецька область, м. Краматорськ (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1319232714129), на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 178, виданого 29 березня 2021року, посвідченого державним нотаріусом Третьої краматорської державної нотаріальної контори Полянських В.В.
Згідно відповіді з Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо власника квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_9 наявна інформація щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що виникли в установленому законом порядку до 01 січня 2013року на запитувану квартиру, що підтверджується довідкою від 14 листопада 2024року № 56104, відповідно до якої ОСОБА_2 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_9 , на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 09 березня 2000року Краматорською Товарною Біржею «Євгенія Сервіс» за № 75.
Як вбачається з відповіді Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» щодо відомостей про власника квартири АДРЕСА_5 , вказана квартира зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири 15 грудня 2009року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецьким О.П.
Також згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 19 травня 2023року № 332924189, за ОСОБА_2 зареєстроване право власності, зокрема, на: квартиру загальною площею 36,6кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_7 (реєстраційний номер майна 10865519), підстава: договір купівлі-продажу ВСХ № 240507 від 05 червня 2006року, посвідчений Першою Краматорською державною нотаріальною конторою за № 1-5079; квартиру, загальною площею 54,6кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_8 (реєстраційний номер майна 14824844), підстава: договір купівлі-продажу, ВСТ № 643086 від 23 травня 2006року, посвідчений Першою Краматорською державною нотаріальною конторою за № 1-4594); нежиле приміщення магазину з ганком, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна 25988606), підстава: рішення Північно-Донбаського постійно діючого третейського суду від 18 грудня 2008року, справа № 43-03/08.
Відповідно до Договору дарування грошей від 18 травня 2006року, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Ткачовим В.А., ОСОБА_4 передала ОСОБА_2 безоплатно гроші (дарунок) у власність для купівлі трикімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_8 . Предметом даного договору були грошові кошти в сумі 50 000,00грн, які належали дарувальнику на праві приватної власності. У пункті 3 договору зазначено, що передача грошей відбулася у присутності нотаріуса.
Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 23 травня 2006року серії ВСТ № 643086, посвідченого Першою Краматорською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 1-4594, ОСОБА_2 придбав квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_8 , за ціною 20 063,00грн.
Відповідно до Договору дарування грошей від 01 червня 2006року, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Соловйовою Є.А., ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв в дар 25 000,00грн, які належать дарувальнику на праві приватної власності та будуть використанні на придбання квартири АДРЕСА_1 . У пункті 4 договору зазначено, що право власності на вищевказані гроші у обдарованого виникає з моменту нотаріального посвідчення договору.
Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 05 червня 2006року серії ВСХ № 240507, посвідченого Першою Краматорською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 1-5079, ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 за 46 257,00грн.
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2024року відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі № 2-3817/05 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна в частині ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 22 квітня 2005року, з якої вбачається, що в судовому засіданні сторони дійшли мирової згоди, а саме ОСОБА_1 відмовилася від квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_13 , та від квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_14 , на користь ОСОБА_2 , та сторони домовились про те, що вони залишають в спільному користуванні трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_9 . Провадження у справі про поділ майна закрито.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2024року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Бідюк Я.В. залишено без задоволення, ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 22 квітня 2005року залишено без змін.
Відповідно до Договору дарування грошей від 16 лютого 2005року, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Ткачовим В.А., ОСОБА_6 передав ОСОБА_2 безоплатно гроші (дарунок) у власність для переобладнання квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_13 , під магазин непродовольчих товарів. Предметом даного договору були грошові кошти в сумі 55 000,00грн, які належали дарувальнику на праві приватної власності. У пункті 3 договору зазначено, що передача грошей відбулася у присутності нотаріуса. Право власності на дарунок у обдарованого виникає з моменту його прийняття.
Рішенням Північно-Донбаського постійно діючого третейського суду від 18 грудня 2008року № 43-03/08, враховуючи здійснені будівельні роботи внаслідок реконструкції, визнано за ОСОБА_2 право власності на об`єкт нерухомості, а саме нежитлове приміщення магазину з ганком, площею 59,8кв.м, вбудованого в жилий будинок, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків ДП України про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан доходи за період з 01 січня 1998року по 31 березня 2023року по фізичній особі ОСОБА_1 , встановлено, що за період з I кварталу 2003року по IV квартал 2007року відсутня інформація про доходи останньої.
Головне управління ДПС у Харківській області на виконання ухвали суду від 29 травня 2024року про витребування доказів надало відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору по фізичній особі ОСОБА_2 за період з 01 січня 1998року по 31 грудня 2023року, з яких вбачається, що останній отримував доходи через комісійну торгівлю, доходи виплачені самозайнятїй особі, а також інші доходи.
Також надано відомості щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , з яких вбачається, що останні за період з І кварталу 1998року по ІІ квартал 2006року отримували доходи за основним місцем роботи.
Згідно витягів з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору по фізичній особі ОСОБА_5 , за період з І кварталу 1998року по ІІ квартал 2006року остання отримувала доходи за основним місцем роботи та за неосновним місцем роботи.
Листом Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області від 16 серпня 2024року на виконання ухвали суду від 29 травня 2024року про витребування доказів повідомлено, що ОСОБА_2 на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області за період з 01 березня 2001року по 31 грудня 2023року не перебував, пенсію не отримував.
Згідно висновку експерта ОСОБА_7 № 182 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження від 30 жовтня 2024року вартість автомобіля марки BMW X1, 2020року виписку, об`єм двигуна 1995 см. куб, білого кольору, складає 972 060,00грн; вартість автомобіля марки MERCEDES BENZ SPRINTER 316, 2018року випуску, об`єм двигуна 2143 см. куб, складає 1 264 250,00грн.
Відповідно до висновку судового експерта Шлапак С.Л. № 10/4-24 від 15 листопада 2024року ринкова вартість гаражу, загальною площею 44,3кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , становить 191 006,00грн; ринкова вартість квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_7 , становить 300 532,00грн; ринкова вартість нежитлового приміщення магазину з ганком, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , становить 941 950,00грн; ринкова вартість квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_8 , становить 502 002,00грн.
Згідно висновку судового експерта Шлапак С.Л. № 12/2-24 від 06 грудня 2024року ринкова вартість квартири АДРЕСА_4 становить 938 059,00грн.
Відповідно до висновку судового експерта Шлапак С.Л. № 12/4-24 від 09 грудня 2024року ринкова вартість квартири АДРЕСА_5 , становить 2 312 184,00грн.
Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 13 грудня 2024року щодо земельної ділянки, кадастровий номер: 1412900000:00:012:0885, площею 0,0048 га, розташованої за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, її оціночна вартість складає 229 956,58грн.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судових рішень, які оскаржені, дослідив доводи апеляційних скарг та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішень, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
У своїх висновках про часткове задоволення позову суд першої інстанції керувався презумпцією спільності права власності подружжя на майно, набутого ними в період шлюбу, тому виснував, що майно є спільною сумісною власністю  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу позивачки слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу відповідача задовольнити так як судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Частиною третьою статті 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя /стаття 60 СК України/.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними /статтею 63 СК України/.
Частиною першою статті 70 СК України також визначено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Наведені норми права послуговуються вживанням терміну набуття подружжям майна за час шлюбу та тим самим вказують на презумпцію спільності права власності подружжя на таке майно, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. 
Одночасно якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Тож розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права можна припустити що все майно придбане подружжям  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період часу з 28 січня 1995року по 14 травня 2024року є спільною сумною власністю подружжя.
Водночас зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя та заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.
Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності майна подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово висновувала, що, вирішуючи спір про поділ майна подружжя, необхідно установити обсяг спільно нажитого майна, з`ясувати час та джерела його придбання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019року у справі № 554/8023/15-ц, від 23 січня 2024року у справі № 523/14489/15-ц).
Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, яке існує на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання такого майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (постанови Верховного Суду від 19 лютого 2025року у справі № 522/11159/21, від 24 жовтня 2024року у справі № 753/10230/20, від 11 вересня 2024року у справі № 487/2337/22).
До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Під час поділу майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023року у справі № 712/8602/19 (провадження № 61-14809сво21)).
Суть поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. Під час здійснення поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, в зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням переліку об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення вартості.
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а вразі недосягнення згоди – виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Обсяг майна, яке подружжя просить поділити, повинен охоплювати все спільно набуте ними у шлюбі майно з метою найбільш ефективного вирішення спору про його поділ у межах одного провадження (постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022року у справі № 209/3085/20, від 23 січня 2024року у справі № 523/14489/15-ц).
Отже, рівність часток подружжя під час поділу майна обумовлена обсягом спільного майна та його вартістю.
Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або в позасудовому порядку, а тому для дотримання такого принципу необхідно встановлювати увесь обсяг набутого подружжям майна та досліджувати його вартість.
Щодо визнання об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та поділу між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_3 та квартири  АДРЕСА_1 , загальною площею 36,6м2.
18 травня 2006року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування грошей, посвідчений приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Ткачовим В.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1660, за яким ОСОБА_4 передала безоплатно у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 50 000,00грн.
Відповідно до частини першої статті 717 ЦК України (в редакції, що діяла станом на 18 травня 2006року) за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Частиною першою статті 718 ЦК України (в редакції, що діяла станом на 18 травня 2006 року) передбачено, що дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.
За приписами частини п`ятої статті 719 ЦК України (в редакції, що діяла станом на 18 травня 2006 року) договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Згідно з частиною першою статті 722 ЦК України (у вищенаведеній редакції) право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття.
Пунктом другим частини першої статті 57 СК України (в редакції, що діяла станом на 18 травня 2006року) закріплено правило, за яким майно, набуте дружиною чи чоловіком за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, є особистою приватною власністю відповідно лише дружини чи чоловіка.
Тож, враховуючи відповідність договору дарування грошей від 18 травня 2006року, який був посвідчений приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Ткачовим В.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1660, вимогам діючого станом на 18 травня 2006року законодавства, та приймаючи до уваги, що в пункті 3 даного договору дарування грошей, який не є розірваним, нікчемним та не визнаний в судовому порядку недійсним, чітко вказано, що грошові кошти в сумі 50 000,00грн ОСОБА_4 ОСОБА_2 були передані у присутності нотаріуса, що підтверджує факт прийняття ОСОБА_2 від ОСОБА_4 дарунку у виді грошей, можна дійти висновку, що 18 травня 2006року відповідач ОСОБА_2 на підставі договору дарування грошей від 18 травня 2006року набув право особистої приватної власності на грошові кошти в сумі 50 000,00грн і на них не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя.
За обставини цієї справи вбачається, що вказані грошові кошти в сумі 50 000,00грн були використані ОСОБА_2 для купівлі ним трикімнатної квартири АДРЕСА_3 , що чітко відображено у пункті 1 договору дарування грошей від 18 травня 2006року.
У свою чергу, з частини першої статті 729 ЦК України у редакції, що діяла станом на 18 травня 2006року, слідує, що дарування нерухомих та рухомих речей, зокрема грошей та цінних паперів, особам, встановленим частиною першою статті 720 цього Кодексу, для досягнення ними певної, наперед обумовленої мети, є пожертвою.
Частиною третьою статті 729 ЦК України у редакції, що діяла станом на 18 травня 2006року, встановлено, що до договору про пожертву застосовуються положення про договір дарування, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 730 ЦК України у редакції, що діяла станом на 18 травня 2006року, встановлено, що пожертвувач має право здійснювати контроль за використанням пожертви відповідно до мети, встановленої договором про пожертву. Якщо використання пожертви за призначенням виявилося неможливим, використання її за іншим призначенням можливе лише за згодою пожертвувана, а в разі його смерті чи ліквідації юридичної особи - за рішенням суду. Пожертвувач або його правонаступники мають право вимагати розірвання договору про пожертву, якщо пожертва використовується не за призначенням.
Отже, договір про пожертву є спеціальними видом договору дарування, у якому, окрім фіксації загальних умов дарування, чітко фіксується мета, яку повинен досягнути обдаровуваний за допомогою подарованих йому нерухомих та рухомих речей, зокрема грошей та цінних паперів, під загрозою розірвання такого договору у разі використання пожертви не за обумовленим у договорі про пожертву призначенням.
За таких обставин, враховуючи фіксацію у посвідченому приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Ткачовим В.А. та зареєстрованому в реєстрі за № 1660 договорі дарування грошей від 18 травня 2006року мети, для досягнення якої ОСОБА_2 . ОСОБА_4 подарувала йому гроші, яка (мета) виявляється у купівлі обдаровуваним за подаровані йому гроші чітко визначеної квартири, можна дійти висновку, що за своєю суттю вищезазначений договір дарування грошей від 18 травня 2006року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є договором про пожертву, жодного доказу на підтвердження порушення якого з боку ОСОБА_2 шляхом використання подарованих йому грошей не за призначенням, тобто не на купівлю квартири АДРЕСА_3 матеріали цивільної справи не містять.
Так, матеріали цивільної справи не містять доказів ні на підтвердження не здійснення купівлі ОСОБА_2 квартири, обумовленої договором дарування грошей від 18 травня 2006 року, ні на підтвердження розрахунку ОСОБА_2 з продавцями цієї квартири іншими грошима, а ніж ті які ним були прийняті в дар від ОСОБА_4 .
Натомість, доказом використання ОСОБА_2 прийнятих ним в дар від ОСОБА_4 грошей виключно за призначенням є факт укладення ним 23 травня 2006року, тобто на шостий день від дати прийняття ним грошових коштів в дар, договору купівлі-продажу квартири, посвідченого нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори Уваровою Г.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-4594, за яким ОСОБА_2 придбав її у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ціною 20 063,00грн, на сплату якої цілком вистачає прийнятих 18 травня 2006року в дар ОСОБА_2 від ОСОБА_4 грошей, купив саме ту квартиру, на купівлю якої ОСОБА_4 йому були передані гроші в дар.
Проте, суд першої інстанції вказаного не врахував, внаслідок чого висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Суд першої інстанції, дійшовши висновку, що за своєю природою прийняті в дар ОСОБА_2 на підставі договору дарування гроші є пожертвою, не звернув жодної уваги на природу договору про пожертву, для якого притаманна обов`язкова фіксація мети, для досягнення якої дарувальник дарує обдаровуваному нерухомі та рухомі речі, зокрема гроші та цінні папери. У зв`язку з цим, на відміну від договору дарування, коли обдаровуваний прийнятий ним подарунок може використовувати на власний розсуд, у договорі про пожертву обдаровуваний зв`язаний обов`язком досягнення мети, для реалізації якої відповідне благо дарувальником йому було подароване, що ОСОБА_2 і було виконано, а саме куплено саме ту квартиру, яка визначена договором дарування грошей від 18 травня 2006року.
Крім того, зазначаючи у якості підстави для відмови у визнанні квартири АДРЕСА_3 особистою приватною власністю ОСОБА_2 , Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області посилається на різницю між сумою грошей, прийнятих ОСОБА_2 у подарунок, та вартістю купленої ним квартири. Водночас, жодним положенням з статей 717-728 ЦК України, якими врегулюваний договір дарування, та жодним положенням статей 729-730 ЦК України, якими врегульований договір про пожертву, не передбачений обов`язок дарувальника дарити обдаровуваному гроші виключно в тій сумі, яка необхідна йому для купівлі певної речі чи майна. Тим більше, дарувальник не зобов`язаний визначати точну вартість речі чи майна, на купівлю яких він бажає передати обдаровуваному гроші в дар. Даруючи гроші на купівлю майна, дарувальник може приблизно визначити суму грошей, якої на його думку буде достатньо для оплати обдаровуваним вартості такого майна.
Пунктом 3 частини першої статті 57 СК України закріплено правило, за яким майно, набуте дружиною, чоловіком за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, є особистою приватною власністю відповідно дружини, чоловіка.
Отже, квартира АДРЕСА_3 , як така, що набута ОСОБА_2 за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто, належить відповідачу ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності і на цей об`єкт нерухомості не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя.
Оскільки квартира АДРЕСА_3 є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , вона не підлягає визнанню її спільною сумісною власністю подружжя та поділу між сторонами справи, у зв`язку з чим у цій частині рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, ухвалене 21 березня 2005року підлягає скасуванню.
Що стосується договору дарування грошей від 01 червня 2006року, то у пункті 1 вказаного договору чітко зазначено, що ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв в дар 25 000,00грн, які належать дарувальнику на праві власності.
В той же час, вказані гроші як і в попередньому договорі дарування грошей від 18 травня 2006року, ОСОБА_5 були передані у власність ОСОБА_2 не для подальшого використання їх ОСОБА_2 на його розсуд, а для купівлі ним квартири АДРЕСА_1 , що чітко відображено в абзаці другому пункту 1 договору дарування грошей від 01 червня 2006року, посвідченому приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Соловйовою Є.А.
Враховуючи фіксацію у посвідченому приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Соловйовою Є.А. договорі дарування грошей від 01 червня 2006року мети, для досягнення якої ОСОБА_2 ОСОБА_5 подарувала йому гроші, яка (мета) виявляється у купівлі обдаровуваним за подаровані йому гроші чітко визначеної квартири, можна дійти висновку, що за своєю суттю вищезазначений договір дарування грошей від 01 червня 2006року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , так само як і договір дарування грошей від 18 травня 2006року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , є договором про пожертву.
В той же час, жодного доказу на підтвердження використання ОСОБА_2 прийнятих ним в дар від ОСОБА_5 грошових коштів не за призначенням, тобто не на купівлю квартири АДРЕСА_1 , так само як і на підтвердження наявності між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 спору щодо використання останнім пожертви не за призначенням, матеріали цивільної справи не містять.
Натомість, доказом використання ОСОБА_2 прийнятих ним в дар від ОСОБА_5 грошей виключно за призначенням є факт укладення ним 05 червня 2006року, тобто на п`ятий день від дати прийняття ним грошових коштів в дар, договору купівлі-продажу квартири, посвідченого нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори Уваровою Г.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-5079, за яким ОСОБА_2 купив у ОСОБА_10 саме ту квартиру, на купівлю якої ОСОБА_5 йому були передані гроші в дар.
У постанові Верховного Суду від 22 лютого 2021року у справі № 756/2527/16-ц зазначено, що: «Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Пунктами 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто».
Так, беззаперечна частка відповідача ОСОБА_2 у спірний квартирі АДРЕСА_1 , дорівнює 54% (25 000 грн.* 100% / 46 257 грн.) або 54/100 частки (54% * 1/100), а отже за будь-яких обставин 54/100 частки квартири АДРЕСА_1 , належить на праві особистої приватної власності відповідачу ОСОБА_2 і на цю частку квартири не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя.
В той же час, стосовно іншої частки наведеної квартири розміром 46/100, то враховуючи, що після купівлі ОСОБА_2 23 травня 2006року квартири АДРЕСА_3 , у нього залишилось з подарованих йому 18 травня 2006року ОСОБА_4 грошей грошові кошти в сумі 29 937,00грн, а також приймаючи до уваги проміжок часу, що минув від дати укладення договору дарування грошей від 18 травня 2006року до дати укладення договору купівлі-продажу квартири від 05 червня 2006року, який складає 18 днів, та відсутність у сторін доходу, достатнього для оплати вартості квартири, можна дійти висновку, що й інша частина вартості квартири АДРЕСА_1 в сумі 21 257,00грн була сплачена не спільними грошовими коштами подружжя, а виключно грошовими коштами ОСОБА_2 , які залишились у нього після купівлі ним 23 травня 2006року квартири АДРЕСА_3 . Таким чином, і 46/100 частки квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності та на цю частину не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя.
Отже, приймаючи до уваги положення п.3 ч.1 ст. 57, ч.1 ст. 69, ч.1 ст. 71 СК України можна дійти висновку, що квартира АДРЕСА_1 є також особистою приватною власністю ОСОБА_2 , а отже вона не підлягає визнанню її спільною сумісною власністю подружжя та поділу між сторонами справи.
Що стосується тверджень ОСОБА_1 про відсутність у договорі дарування грошей інформації щодо дату і місце передання грошових коштів ОСОБА_5 . ОСОБА_2 , то ні чинне станом на 01 червня 2006року законодавство, ні чинне станом на теперішній час законодавство не вимагало і не вимагає від нотаріусів при посвідчені договорів дарування грошей зазначати дату та місце передачі грошей дарувальником обдарованому.
Отже, договір дарування грошей від 01 червня 2006року, посвідчений приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Соловйовою Є.А. та зареєстрований в реєстрі за № 3880 є укладеним і чинним, натомість твердження позивачки у цій частині є безпідставними.
Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині нежитлового приміщення магазину з ганком № НОМЕР_4 у м. Краматорськ Донецької області, сторона відповідача вважає необхідним зазначити таке.
Доводи апеляційної скарги позивачки про те, що вона не укладала мирову угоду та не відмовлялася на користь відповідача від квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_13 , – є безпідставними, оскільки даний факт встановлений постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2024року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 09 квітня 2025року у справі № 2-3817/05, у зв`язку з чим, у відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України, не доказується при розгляді цієї справи, у якій беруть участь ті самі особи.
Наведене дає підстави для висновку, що відповідач ОСОБА_2 на підставі ухвали Краматорського міського суду Донецької області, постановленої 22 квітня 2005року у справі № 2-3817/05, набув право особистої приватної власності на всю квартиру АДРЕСА_15 , у зв`язку з чим починаючи з 11 травня 2005року, коли ухвала Краматорського міського суду Донецької області набрала законної сили, на зазначену квартиру не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя.
Тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для визнання нежилого приміщення магазину з ганком, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , спільною сумісною власністю подружжя.
Щодо іншого доводу апеляційної скарги з приводу варіанту поділу спільного майна подружжя
Також не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1  про те, щообраний судом варіант поділу спільного майна подружжя по частці кожному не вирішить спір між сторонами, а лише спричинить нові спори щодо користування майном, оскільки заявляючи вимоги про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації за відхилення від рівності часток у спільно нажитому майні подружжя позивачка не внесла відповідну суму коштів на депозитний рахунок суду.
Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.
Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.
Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.
Отже, із загальної майнової маси, визначеної стороною позивача для поділу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , підлягає виключенню нежитлове приміщення магазину з ганком, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .
Також за наведених умов, не підлягає включенню до загальної майнової маси, а отже і поділу між сторонами як колишнім подружжям, адже є особистою приватною власністю виключно відповідача ОСОБА_2 , наступне майно:
1) нежитлове приміщення магазину з ганком, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ;
АДРЕСА_16 ;
3) квартира АДРЕСА_1 .
У зв`язку з цим, жодних правових підстав для розпорядження цим нерухомим майном, у тому числі шляхом привласнення певних об`єктів нерухомості собі із залишенням певних об`єктів нерухомості відповідачу ОСОБА_2 , якому вказані об`єкти нерухомості і так належать на праві особистої приватної власності, позивач ОСОБА_1 не має, оскільки власнику належить право розпорядження його майном, яким стосовно вищенаведених об`єктів нерухомості є не позивачка ОСОБА_1 , а відповідач ОСОБА_2 . До того ж, частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, виключно відповідачу ОСОБА_2 як власнику вищезазначених об`єктів нерухомого майна належить право розпорядження цими об`єктами.
За таких обставин, бажаний позивачем ОСОБА_1 варіант поділу майна між нею та ОСОБА_2 , який (варіант) повністю ігнорує належність певних об`єктів нерухомого майна на праві особистої приватної власності виключно відповідачу ОСОБА_2 , застосуванню не підлягає.
Отже, приймаючи до уваги вичерпний перелік майна, що підлягає поділу між сторонами як колишнім подружжям, та враховуючи відсутність підстав для включення у цей перелік будь-якого іншого майна, виходячи з оцінки майна, наданої суду саме стороною позивача, можна дійти висновку, що згідно із запропонованим стороною позивача поділом майна, позивач ОСОБА_1 в порядку поділу майна отримає в особисту приватну власність квартиру АДРЕСА_5 , вартістю 2 312 184,00грн та автомобіль BMW X1, 2020 року виписку, з об`ємом двигуна 1995 см. куб, білого кольору, ДНЗ НОМЕР_1 , вартістю 972 060,00грн, що сукупно дорівнює 3 284 244 грн. Натомість відповідач ОСОБА_2 отримає у власність квартиру АДРЕСА_4 вартістю 938 059,00грн, гараж, загальною площею 44,3 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_6 вартістю 191 006,00грн, земельну ділянку з кадастровим номером 1412900000:00:012:0885, площею 0,0048 га, на якій цей гараж розташований, вартістю 229 956,58грн, а також автомобіль MERCEDES BENZ SPRINTER 316, 2018 року випуску, з об`ємом двигуна 2143 см. куб, сірого кольору, ДНЗ НОМЕР_2 вартістю 1 264 250,00грн, що сукупно дорівнює 2 623 271,71грн.
Таким чином, виключення з запропонованого стороною позивача переліку майна, що підлягає поділу між сторонами цивільної справи № 175/3141/24 як колишнім подружжям, належних на праві особистої приватної власності відповідачу ОСОБА_2 об`єктів нерухомого майна, дає підстави для висновку, що не з відповідача на користь позивачки належить до стягнення грошова компенсація замість її частки у праві спільної сумісної власності в сумі 39 753,79грн, а з позивачки на користь відповідача належить до стягнення грошова компенсація замість його частки у праві спільної сумісної власності в сумі 660 972,42грн, оскільки різниця вартості між квартирою АДРЕСА_5 , право власності на яку сторона позивачка просить суд визнати за ОСОБА_1 , та квартирою АДРЕСА_4 , право власності на яку сторона позивачка просить суд визнати за ОСОБА_2 , дорівнює 1 374 125,00грн. (2 312 184,00грн - 938 059,00грн), а загалом з урахуванням майна, яке не підлягає включенню до загальної майнової маси, що підлягає поділу між сторонами як колишнім подружжям, вартість майна, право власності на яке сторона позивача просить суд визнати за ОСОБА_1 , на 660 972,42грн більше, ніж загальна вартість майна, право власності на яке сторона позивачка просить суд визнати за ОСОБА_2 (3 284 244грн - 2 623 271,71грн).
Крім того, сторона позивача просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно, розташоване у місті Києві, яке не є ні зоною активних бойових дій, ні зоною можливих бойових дій, натомість за ОСОБА_2 на нерухоме майно, розташоване у місті Краматорську Донецької області, яке є зоною можливих бойових дій, що підтверджується Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22 грудня 2022року.
Наведене дає підстави для висновку, що запропонований стороною позивача варіант поділу спільного сумісного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до якого за ОСОБА_2 визнається право власності на нерухоме майно у місті Краматорську Донецької області, а за ОСОБА_1 на нерухоме майно, розташоване у місті Києві, ставить під загрозу дотримання прав відповідача ОСОБА_2 на належну йому на праві спільної сумісної власності квартиру у місті Києві.
Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції в частині доводів відповідача, що стали предметом апеляційного оскарження не виконав вимоги про законність та обґрунтованість рішення суду, висновки суду здійсненні з недотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2025року в частині визнання об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та поділу між  ОСОБА_1  і ОСОБА_2  квартири АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_1 , та відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині. 
В решті рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, ухвалене 21 березня 2025року слід залишити без змін.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (пункти 1, 3 частини першої статті 376 ЦПК України).
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Приймаючи до уваги висновок апеляційного суду про задоволення апеляційної скарги відповідача, з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого останнім за подачу апеляційної скарги в розмірі 3 633,60грн.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – задовольнити.
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2025року в частині визнання об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та поділу між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_1 – скасувати.
У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 в частині визнання об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та поділу між ОСОБА_1  і ОСОБА_2  квартири АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_1 – відмовити.
В решті рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, ухвалене 21 березня 2025року – залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 3 633,60грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 05 червня 2025року.

Судді: