П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/442/24 
      Головуючий суддя 1-ої інстанції - Комар П.А.   
      Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.   
19 травня 2025 року                                                                                           м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Боровицького О. А.  Курка О. П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду, через свого представника, з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що згідно рішення Апеляційного суду Вінницької області від 16.02.2017 року у справі №138/1588/15ц припинено право спільної сумісної часткової власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , визнано за позивачем право власності  та виділено в натурі наступні приміщення в житловому будинку літ "А": коридор 1-1 (5,97 кв.м.), комора 1-4 (2,86 кв.м.) ванна 1-5 (3,9 кв.м.), житлова 1-7 (12,75 кв.м.), веранда літ "а", ганок літ "а4" та господарські будівлі гараж літ "Б" (частина 12,97 кв.м.), гараж літ "В".
З метою реєстрації права власності на даний об`єкт нерухомого майна, що створений внаслідок його виділу на підставі рішення суду як самостійного об`єкта права  власності, позивач двічі звертався до відповідача із заявою про присвоєння такому окремому об`єкту нерухомого майна поштової адреси. Проте, листом від 18.10.2023 Виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області позивача повідомлено про неможливість присвоєння поштової адреси  посилаючись на пп.2 п.3 ст.236-3 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".
Позивач вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність у не присвоєнні належному йому об`єкту нерухомого майна поштової адреси, а тому звернувся за захистом своїх прав до суду.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовленою.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем, через свого представника, подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 06.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до Виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області із заявою про присвоєння його об`єкту нерухомого майна окрему поштову адресу.
Листом від 12.10.2023 №02-11/647за підписом першого заступника міського голови Могилів-Подільської міської ради Вінницької області позивача повідомлено, що відповідно до пп.2 п.3 ст.26-3 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" адреса не присвоюється: будівлям  та спорудам, що є приналежністю відповідної будівлі та споруди або їх складовою частиною.
На переконання позивача, відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не присвоєння поштової адреси як самостійному об`єкту нерухомого майна  - новоствореному об`єкту нерухомого майна - частині житлового будинку літ "А" по АДРЕСА_1 .
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач відмовляючи позивачу у присвоєнні поштової адреси частині будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством, оскільки нормами Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" це прямо передбачено, відтак, підстави для визнання дій/бездіяльності відповідача протиправними - відсутні.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Відповідно до частин 1-3 статті 26-3 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" адресою об`єкта нерухомого майна (далі - адреса) є унікальна структурована сукупність реквізитів, що використовуються для ідентифікації об`єкта та визначення місця його розташування на місцевості.
Порядок присвоєння адрес об`єктів нерухомого майна затверджується Кабінетом Міністрів України. Порядок не може передбачати обов`язок фізичних та юридичних осіб щодо отримання будь-яких дозволів, погоджень або інших документів дозвільного характеру, а також повноважень державних органів, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, підприємств, установ, організацій, утворених такими органами, видавати зазначені документи.
Адреса присвоюється об`єктам будівництва, будинкам, будівлям, спорудам, квартирам, гаражним боксам, машиномісцям, іншим житловим та нежитловим приміщенням, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.
Адреса не присвоюється: тимчасовим спорудам; будівлям та спорудам, що є приналежністю відповідної будівлі або споруди або їх складовою частиною; іншим об`єктам нерухомого майна, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України в Порядку присвоєння адрес об`єктів нерухомого майна.
Як вбачається з заяви, що міститься в матеріалах справи позивач звертається з проханням надати рішення відповідача про зміну адреси об`єкта у разі виділення частки в натурі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: приміщення в житловому будинку літ "А": коридор 1-1 (5,97 кв.м.), комора 1-4 (2,86 кв.м.) ванна 1-5 (3,9 кв.м.), житлова 1-7 (12,75 кв.м.), веранда літ "а", ганок літ "а4" та господарські будівлі гараж літ "Б" (частина 12,97 кв.м.), гараж літ "В".
Тобто, звертаючись до відповідача позивач мав на меті присвоїти поштову адресу частині будинку по АДРЕСА_1 , що напряму суперечить вимогам статті 26-3 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".
З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач відмовляючи позивачу у присвоєнні поштової адреси частині будинку з
господарськими спорудами по АДРЕСА_1 діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством, оскільки нормами Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" це прямо передбачено, відтак, підстави для визнання дій/бездіяльності відповідача протипраними - відсутні. А відтак, за відсутності підстав для задоволення основної позовної вимоги, відсутні й підстави для задоволення похідної вимоги.
Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.
За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального  права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги  висновків суду не спростовують,  то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Боровицький О. А.    Курко О. П.