ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/2261/24  Номер провадження 22-ц/814/1515/25	Головуючий у 1-й інстанції Старокожко В. П.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2025 року 	м. Полтава	

       Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
       судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,
       секретар Ванда А.М.,
       з участю представника позивача – адвоката Чинчика С.С., відповідача ОСОБА_1 , 
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 
       на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 09 грудня 2024 року, постановлене суддею Старокожко В.П. (повний текст складено 20 грудня 2024 року),
       у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,
в с т а н о в и в:
       У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
       В обґрунтування підстав позову зазначає, що у грудні 2012 року ОСОБА_3 запропонував йому передати в оренду земельний пай розміром 3,94 га, розташований на території Петровської сільської ради Хорольського району Полтавської області (наразі Вишневий старостинський округ виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області) та 25.12.2012 видав нотаріально посвідчену довіреність для оформлення договору оренди. На виконання досягнутої домовленості він передав ОСОБА_3 безкоштовно, в особисте користування, легкові автомобілі «Москвич-412» та «ВАЗ-2106», а також 20 000,00 грн, допомагав продуктами харчування, цукром.
       28.05.2013 на випадок своєї смерті ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Семенівського районного нотаріального округу Литвин М.І. та зареєстрований в реєстрі за №588, яким належну йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,94 га, розташовану на території Петровської сільської ради Хорольського району Полтавської області, кадастровий номер 5324884600:00:001:0024 повністю заповів позивачу ОСОБА_2 .
       На початку жовтня 2024 року позивачу зателефонував приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Горбань В.В., який повідомив, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і йому необхідно з`явитися для вирішення питання про відмову або прийняття спадщини на майно померлого. 
       У своєму письмовому повідомленні від 02.10.2024 приватний нотаріус роз`яснив, що у зв`язку із пропуском шестимісячного строку йому потрібно звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
       Одночасно нотаріус повідомив про відкриття спадкової справи на майно ОСОБА_3 за №1/2024 від 08.01.2024 на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини. 
       Позивач вважає, що строк для прийняття спадщини ним пропущено з поважних причин, оскільки він не знав про заповіт та про смерть спадкодавця. Також цьому не сприяли сімейні обставини та стан здоров`я. Тому просить визначити йому додатковий строк 2 місяці для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
       Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 09.12.2024 у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовлено.
       Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів поважності причин, якими зумовлено пропущення ним строку для прийняття спадщини, які б вказували на об`єктивні, непереборні, істотні труднощі, унаслідок яких він був позбавлений можливості упродовж шести місяців після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
       Позивач із рішенням районного суду не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
       Із підстав, попередньо викладених у позовній заяві, доводить, що з поважних причин пропустив строк на прийняття спадщини. 
       Зокрема, наполягає, що до повідомлення приватним нотаріусом від 02.10.2024 про відкриття спадщини йому не було відомо про смерть ОСОБА_3 , тоді як закон пов`язує виникнення у нотаріуса обов`язку вчиняти дії щодо сповіщення спадкоємців, перевіряти наявність заповіту. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справі №333/8115/21 від 22.11.2023.
       Зазначає, що існували істотні труднощі для подання заяви про прийняття спадщини в умовах воєнного стану.
       Звертає увагу на відсутність у матеріалах справи доказів, які б спростовували його твердження щодо необізнаності про існування заповіту.
       Вважає порушенням норм процесуального закону не залучення судом першої інстанції до участі у справі приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Горбаня В.В., хоча рішення в даній справі може вплинути на права та обов`язки нотаріуса.
       Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14.02.2025 відкрито апеляційне провадження у справі; закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 24.02.2025.
       03.03.2025 до Полтавського апеляційного суду через «Електронний суд» надійшов відзив від представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Якимчука С.М., в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
       Вважає, що твердження позивача в апеляційній скарзі про його необізнаність про наявність заповіту на спадкову земельну ділянку не відповідає дійсності, оскільки, обґрунтовуючи позов, він зазначав про заповіт ОСОБА_3 на його ім`я щодо земельної ділянки.
       Звертає увагу на відмінність обґрунтувань поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, викладених в апеляційній скарзі, тим, що були ним зазначені в позові.
       Заперечує необхідність залучення до участі у справі приватного нотаріуса, оскільки відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» нотаріуси не входять до кола учасників провадження у справах за позовами про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та рішення у справі не впливає на його права і обов`язки.
       14.03.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшла заява представника відповідача – адвоката Якимчука С.М. про розгляд справи за його відсутності, заявлені заперечення проти задоволення апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві підтримав повністю.
       У суді апеляційної інстанції представник позивача – адвокат Чинчик С.С. доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні.
       Відповідач проти апеляційної скарги заперечив, просив залишити рішення районного суду без змін, як законне та обґрунтоване. 
       Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
       Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №019063, виданого 03.09.2004 Хорольською райдержадміністрацією, належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,94 га, розташована на території Петровської сільської ради Хорольського району Полтавської області, кадастровий номер 5324884600:00:001:0024./а.с.13/.
       Довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Семенівського районного нотаріального округу Литвин М.І. від 25.12.2012, зареєстрованою в реєстрі під №1751, ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси з питань, що стосуються укладення договорів оренди чи інших договорів цивільно-правового характеру, крім договорів відчуження належної йому земельної ділянки./а.с.10/. 
       28.05.2013 у селищі Семенівка Полтавської області ОСОБА_3 на випадок своєї смерті склав заповіт, яким належну йому земельну ділянку (кадастровий номер 5324884600:00:001:0024) повністю заповів позивачеві ОСОБА_2 . Указаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Семенівського районного нотаріального округу Литвин М.І. та зареєстрований у реєстрі за № 588./а.с.11/.
       Реєстрація заповіту підтверджується також копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 28.05.2013./а.с.12/.
       07.11.2023 ОСОБА_3 помер у селі Садове, Лубенського району Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ./а.с.16/.
       Згідно інформації, викладеної у довідці, виданій Вишневим старостинським округом виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області від 08.01.2023 за вих. №06/15.04-12, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , на день смерті з ним ніхто не проживав та не був зареєстрований./а.с.17/.
       Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Горбаня В.В. від 02.10.2024 за вих. №109/01-16, ОСОБА_2 , як особі, яка бажає прийняти спадщину після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнім місцем проживання (реєстрації) якого було: АДРЕСА_1 , роз`яснено необхідність звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Одночасно нотаріус повідомив позивача, що ним 08.01.2024 на підставі заяви про прийняття спадщини, поданої ОСОБА_1 , заведена спадкова справа за №1/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 дядька ОСОБА_3 . Інших заяв не надходило./а.с.20/.
       Відповідач ОСОБА_1 є рідним племінником спадкодавця ОСОБА_3 , що встановлено приватним нотаріусом Горбанем В.В. та у січні 2024 року відкрито спадкову справу за його заявою.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що позивач не надав належних доказів на підтвердження поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідач ОСОБА_1 прийняв спадщину в установленому законом порядку і не надав своєї згоди на подачу заяви позивачем після завершення шестимісячного строку. Таким чином, задоволення позову суперечило б закону та порушувало б права та інтереси відповідача.
       Апеляційний суд погоджується із висновками районного суду. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням суду та переоцінки доказів.
       За загальними приписами про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається унаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
       Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
       Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
       Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
       Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.
       Відповідно до цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, звернувшись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач зобов`язаний повідомити суду поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкодили йому звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а також надати докази на підтвердження своїх доводів та вимог.
       Частина третя статті 1272 ЦК України може застосовуватись, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.
       Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 30.01.2020 №487/2375/18, від 17.02.2020 №357/732/19, від 27.02.2020 у справі №419/3788/17, від 21.05.2020 у справі №404/251/17, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
       Наведений перелік не є вичерпним та дозволяє застосування до спірних правовідносин аксіоми цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».
       Із урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
       Проте, суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.
       Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
       Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 у справі №6-1215цс16 та у постановах Верховного Суду від 18.01.2018 №198/476/16-ц, від 12.02.2018 №712/656/15-ц, від 06.06.2018 №592/9058/17-ц, від 11.07.2018 №381/4482/16-ц, від 20.09.2023 №638/16540/20.
       У постанові Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №750/262/20 сформовано висновок, що неспілкування позивача зі спадкодавцем внаслідок неприязних відносини між ними, а також необізнаність спадкоємця про факт смерті не є об`єктивними та непереборними труднощами, із якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, а саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.
       Таким чином, необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
       Ураховуючи викладене та встановлені фактичні обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що необізнаність позивача про смерть спадкодавця не є поважною причиною пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини в розумінні закону.
       Доводи апеляційної скарги позивача щодо його необізнаності про складений заповіт, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони є відмінними від обґрунтувань поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини , викладених у позові, та які зводилися до необізнаності про смерть спадкодавця і відсутності можливості в умовах воєнного стану здійснити всі юридичні процедури, пов`язані з отриманням інформації про смерть спадкодавця та прийняття спадщини. Тоді як зміна підстав позову на стадії апеляційного провадження цивільним процесуальним законом не передбачена.
       Крім того, є неспроможними доводи апеляційної скарги щодо відсутності у матеріалах справи доказів, які б спростовували твердження позивача про його необізнаність про заповіт. Колегія суддів звертає увагу, що такі доводи не ґрунтуються на законі та суперечать принципу змагальності сторін в цивільному судочинстві, оскільки згідно з вимогам ст.ст.12, 81 ЦПК України обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У даній справі насамперед позивач повинен був довести наявність обставини, якими він обґрунтовував поважність причин пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, а не відповідач.
       Не заслуговують на увагу та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги щодо не залучення судом першої інстанції до участі у справі приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Горбаня В.В. 
       По-перше, позивач у своєму позові визначив у коло учасників справи та не заявляв клопотань про залучення до участі у справі інших осіб. По-друге, відповідно до положень ч.3 ст.53 ЦПК України суд може залучити до участі у справі осіб, які не є стороною у справі, в якості третіх осіб, якщо рішення суду може вплинути на права та обов`язки цих осіб. По-третє, з урахуванням роз`яснень, викладених в абзаці 4 пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особам і не повинні залучатися до участі у справі. Отже рішення в даній справі не впливає на права та обов`язки приватного нотаріуса.
       Інші доводи апеляційної скарги, які є подібними доводам позовної заяви, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не можуть бути визнані такими, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення відповідних дій для прийняття спадщини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення районного суду без змін.
       Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381- 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
       Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 09 грудня 2024 року - залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
       Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 02.04.2025.

Головуючий суддя                                                                Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                Ю.В. Дряниця

       О.В. Чумак