КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                             Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/5836/2025
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
  м. Київ                                                                                   Справа № 761/5776/18

12 травня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                         - Борисової О.В.    
                                    - Гаращенка Д.Р.
при секретарі             - Уляницькій М.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Боднара Дениса Володимировича на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року, постановлену під головуванням судді Мальцева Д.О., у цивільній справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Боднара Дениса Володимировича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, стягувач ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 ,- 
 
в с т а н о в и в:
 
У жовтні 2024 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Боднар Денис Володимирович звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 .
Подання обгрунтовував тим, що постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Боднара Д.В. від 04 жовтня 2021 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_6 щодо примусового виконання виконавчого листа №761/11059/16-ц, виданого 08 грудня 2017 року Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суми заборгованості за договором позики від 13 лютого 2015 року у розмір 36 439 733,02 грн та судового збору у розмірі по 3445,00 грн.
Постановою від 13 серпня 2024 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_7 щодо примусового виконання виконавчого листа №761/5776/18, виданого 11 квітня 2023 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми заборгованості за борговою розпискою від 09 лютого 2015 року у розмірі 75 889 563,73 грн. та судового збору у розмірі 8 810, 00 грн.
Постановою від 13 серпня 2024 року про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження об`єднано виконавчі провадження НОМЕР_6, НОМЕР_7 у зведене виконавче провадження НОМЕР_8.
На підставі заяви стягувача ОСОБА_4 , 03.10.2024  року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу з виконання виконавчого листа №761/11059/16-ц від 08 грудня 2017 року про стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
15 серпня 2024 року від представника стягувача ОСОБА_1 до Приватного виконавця надійшло клопотання про звернення до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, оскільки договори дарування №№700, 729, 732, 738, 741, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 визнані недійсними, що підтверджується судовим рішенням (постановою) Київського апеляційного суду від 11 січня 2022 року у справі №761/25935/18, яким:
визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер 3210945300:01:088:0041, площею 0,1 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , від 20 серпня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л. С. за № 700.
визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 63,8 кв. м, житловою площею 36,3 кв. м, від 24 серпня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л. С. за № 729.
визнано недійсним договір дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 238,4 кв. м, житловою площею 119,8 кв. м, від 26 серпня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л. С. за № 732.
визнано недійсним договір дарування квартири від 26 серпня 2015 року № 49 в будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 140,4 кв.м, житловою площею 86,8 кв.м, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л. С. за № 741.
визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер 3210800000:01:088:0089, площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1 , від 26 серпня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 , та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л. С. за № 738.
Приватний виконавець зазначав, що право власності ОСОБА_2 на зазначене нерухоме майно не зареєстровано в установленому законом порядку.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та, незважаючи на визнання недійсними договорів дарування №№ 700, 729, 732, 738, 741, боржник не вчиняє дії щодо поновлення державної реєстрації свого права власності на спірне нерухоме майно.
Як підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.08.2024 року № № 391072464, 391071768, 391072254, 391069432, 391071198 право власності на нерухоме майно зареєстроване не за сином ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , а за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які набули право власності на нерухоме майно на підставі договорів про задоволення вимог іпотекодержателя.
Таким чином, на сьогоднішній день, власниками всього нерухомого майна, що було подаровано ОСОБА_2 своєму сину ОСОБА_5 за договорами дарування №№ 700, 729, 732, 738, які в судовому порядку у справі № 761/25935/18 визнано недійсними, є громадяни ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
В той же час, за доводами подання Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Боднара Дениса Володимировича, укладені ОСОБА_5 іпотечні договори №№ 4665, 4720 та 4924 та договори про задоволення вимог іпотекодержателя є нікчемними відповідно до ст. ст. 203, 215, 228 ЦК України та ст. 5 Закону України «Про іпотеку» та не потребують визнання їх недійсними в судовому порядку.
Отже, у ОСОБА_5 , як у набувача за недійсними договорами дарування №№ 700, 729 , 732 , 738, 741 , не виникло повноважень власника, а відтак це нерухоме майно не могло бути на законних підставах предметом іпотеки за спірними іпотечними договорами №№ 4665, 4720 та 4924, тому і наступні набувачі, зокрема, іпотекодержателі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не набули права власності на нерухоме майно, що було предметом іпотечних договорів №№ 4665, 4720 та 4924.
Таким чином, ефективним способом захисту права/інтересу кредитора (стягувача)  ОСОБА_1 є відновлення становища, яке існувало до порушення, а саме-повернення права власності на нерухоме майно ОСОБА_2 і для такого повернення оспорювання наступних правочинів (реєстраційних дій) щодо цього нерухомого майна не вимагається. Тому, оспорювання іпотечних договорів № 4665, 4720 та 4924 та похідних від них договорів про задоволення вимог іпотекодержателя №№ 217, 218, 220, 221, 222, 223 не вимагається.
Приватний виконавець вказував, що борг ОСОБА_2 не погашено, виконавцем проведено усі можливі заходи за виконавчим провадженням, але  боржник не вчиняє дії щодо відновлення реєстрації  свого права власності на  вказане нерухоме майно.
Посилаючись на те, що саме собою визнання правочину за яким боржник відчужив майно недійсним, свідчить про те, що він є власником спірного нерухомого майна, проте, право власності на останнє не зареєстроване у встановленому законом порядку, приватний виконавець вважав, що є підстави для його звернення до суу з подання в порядку статті 440 ЦПК України.
З урахуванням наведених обставин, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Боднар Денис Володимирович просив судзвернути стягнення на нерухоме майно, яке належить боржнику ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ), а саме:
         чотирикімнатну квартиру загальною площею 140,4 кв.м, житловою площею                  86,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 136880280000);
         двокімнатну квартиру загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 36,3 кв.м. розташовану за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 622259980000);
         земельну ділянку, кадастровий номер 3210945300:01:088:0041 загальною площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 , від 20.08.2015 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 707511232108);
         земельну ділянку, кадастровий номер 3210800000:01:088:0089 загальною площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 124868032108);
          житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 238,4 кв. м, житловою площею 119,8 кв. м,, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 597690032108).
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Боднара Дениса Володимировича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку,відмовлено. 
Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Боднар Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року та ухвалити нове нове судове рішення у справі № 761/5776/18, яким: задовольнити повністю подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Боднара Дениса Володимировича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку; звернути стягнення на нерухоме майно, яке належить боржнику ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації:  АДРЕСА_4 ), а саме: чотирикімнатну квартиру, загальною площею                    140,4 кв.м, житловою площею 86,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 136880280000); двокімнатну квартиру, загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 36,3 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 622259980000); земельну ділянку, кадастровий номер 3210945300:01:088:0041, загальною площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 , від 20.08.2015 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 707511232108); земельну ділянку, кадастровий номер 3210800000:01:088:0089 загальною площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 124868032108); житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 238,4 кв.м., житловою площею 119,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 597690032108).
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, з неправильним застосуванням норм матеріального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та актуальній релевантній судовій практиці.
Зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено письмові докази - Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, які були додані приватним виконавцем до подання на підтвердження відсутності державної реєстрації права власності за боржником ОСОБА_2 на нерухоме майно, договори дарування якого були визнані недійсними (фраудаторними) в межах цивільної справи №761/25935/18.
Це призвело, на думку приватного виконавця, до неправильного висновку суду першої інстанції про відсутність доказів реєстрації права власності на належну боржнику нерухомість, яка знаходиться у третіх осіб, та порушення судом застосування положень частини четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та частини десятої статті 440 ЦПК України, всупереч наявної судової практики.
Також, при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував доводи виконавця про те, що сторони правочинів «вживали право на зло» для того, щоб унеможливити стягнення заборгованості на користь стягувача ОСОБА_1 .
Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правовідносин перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебували у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість здійснення реалізації заінтересованою особою її прав. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-605цс16 від 25.05.2016; у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 у справі               № 439/212/14-ц, у постановах Верховного суду від 18.07.2018 у справі № 750/2728/16-ц, від 04.07.2018 у справі № 462/4611/13-ц.
А непред`явлення кредитором вимоги про застосування наслідків недійсності фраудаторного правочину та його повернення боржнику з метою звернення стягнення на відповідне майно, відповідно, невирішення цього питання судом, не перешкоджає його вирішенню судом в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та частиною десятою статті 440 ЦПК України, навпаки - зобов`язує виконавця вчинити таку процесуальну дію при виконанні судового рішення. Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному в ухвалі Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 405/6598/20.
Зазначає, що у цій справі він, як приватний виконавець, здійснює примусове виконання рішення суду у справі 761/5776/18 про стягнення грошового боргу із боржниці ОСОБА_2 .
У ході виконавчих дій було встановлено, що судом задоволено позов стягувача ОСОБА_1 в межах цивільної справи №761/25935/18 про визнання недійсними (фраудаторними) договорів дарування за якими боржниця ОСОБА_2 відчужила належне їй нерухоме майно з метою уникнення сплати боргу ОСОБА_1 .
Станом на день звернення до суду із поданням державна реєстрація права власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно, яке було повернуто у її власність на підставі постанови Київського апеляційного суду від 11 січня 2022 року у справі №761/25935/18, відсутня. Борг ОСОБА_2 не погашено, виконавцем проведено усі можливі заходи за виконавчим провадженням, але боржник не вчиняє дії щодо відновлення реєстрації свого права власності на нерухоме майно.
Таким чином, на переконання приватного виконавця, ефективним способом захисту права/інтересу кредитора(стягувача)ОСОБА_1 є звернення стягнення на нерухоме майно, яке належить боржнику ОСОБА_2 та знаходиться у третіх осіб.
За наведених обставин, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Боднар Д.В. вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми статті 440 ЦПК України, не врахував поточну судову практику, неповно з`ясував обставини справи, що призвело до неправильних висновків суду та прийняття незаконної та необґрунтованої ухвали суду.
У письмових поясненняхпредставник стягувача    ОСОБА_1 адвокат  Лук`яненко Віталій Олександровичпросить поновити ОСОБА_1 пропущений строк для подання доказів та долучити до матеріалів справи нові докази і врахувати їх під час розгляду даної справи, а саме: опис документів, що надано до ЦНАП суб`єктом господарювання, громадянином для виконання адміністративної послуги від 12.12.2024 року за реєстраційним номером 64517103; опис документів, що надано до ЦНАП суб`єктом господарювання, громадянином для виконання адміністративної послуги від 12.12.2024 року за реєстраційним номером 64517819; рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій за № 76701906 від 18.12.2024 року; рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій за № 76703389 від 18.12.2024 року.
Задовольнити апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Боднара Дениса Володимировича на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року відповідно до заявлених вимог.
Зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні подання приватного виконавця, дійшов до помилкового висновку, що подання є передчасним, оскільки приватним виконавцем не було перевірено стан виконання постанови Київського апеляційного суду від 11 січня 2022 року у справі №761/25935/18 про визнання недійсними договорів дарування та застосування наслідків їх недійсності, яку постановою Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року було залишено без змін.
Також звертає увагу на те, що представник стягувача звертався до державного реєстратора із заявами про реєстрацію права власності  боржника  на об`єкти нерухомого майна з метою виконання судового рішення у межах справи                                № 761/25935/18, що підтверджується копіями описів документів, що надано до ЦНАП суб`єктом господарювання, громадянином для виконання адміністративної послуги від 12.12.2024 року за реєстраційним номером 64517103 (щодо майна: квартири АДРЕСА_2 ) та від 12.12.2024 року за реєстраційним номером 64517819 (щодо майна: квартири АДРЕСА_7 ).
Термін виконання послуги було встановлено до 19 грудня 2024 року.
19 грудня 2024 сталася наймасштабніша кібератака на державні реєстри (в т.ч. на Державний реєстр нерухомого майна), які перебувають у компетенції Міністерства юстиції України та, як наслідок, їх роботу було повністю призупинено і відновлено лише в кінці січня 2025 року.
В результаті даних обставин стягувач тільки 03 лютого 2025 року зміг дізнатися про результати адміністративних послуг та отримав відповідні рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій за № 76701906 від 18.12.2024 року щодо заяви від 12.12.2024 року за реєстраційним номером 64517103 та за № 76703389 від 18.12.2024  року щодо заяви від 12.12.2024 року за реєстраційним номером 64517819.
З наведених рішень державних реєстраторів вбачається, що у здійснені реєстраційних дій і не реєстрації за боржником нерухомого майна за договорами дарування, які було визнано недійсними відмовлено у зв`язку із тим, що це нерухоме майно перебуває у власності  третіх осіб.
За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що приватним виконавцем не було перевірено стан виконання постанови Київського апеляційного суду від 11 січня 2022 року у справі №761/25935/18 про визнання недійсними договорів дарування та застосування наслідків їх недійсності, сторона стягувача вважає помилковим.  
Разом з тим, сторона стягувача погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки договори дарування №№ 700, 729, 732, 738, 741, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 визнані недійсними постановою Київського апеляційного суду від 11 січня 2022 року у справі № 761/25935/18, то іпотечні договори та договори про задоволення вимог іпотекодержателя є нікчемними відповідно до ст. ст. 203, 215, 228 ЦК України та ст. 5 Закону України «Про іпотеку» та не потребують визнання їх недійсними в судовому порядку.
Сторона стягувача ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що борг ОСОБА_2 не погашено, приватним виконавцем проведено усі можливі заходи за виконавчим провадженням, тоді як боржник не вчиняє дії щодо відновлення реєстрації свого права власності на нерухоме майно, тобто, приведення сторін до первинного стану і реєстрацію нерухомого майна за собою за недійсними договорами дарування №№ 700, 729, 732, 738, 741, що і слугувало підставою для звернення виконавця з подання про звернення стягнення на майно в порядку ст. 440 ЦПК України.
Рух справи у суді апеляційної інстанції
Автоматизованим розподілом судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 23 грудня 2024 року визначено склад колегії суддів:                    Немировська О.В. - головуючий суддя, судді:  Мазурик О.Ф., Желепа О.В. для розгляду справи № 761/5776/18.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 січня 2025 року поновлено приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Боднару Денису Володимировичу строк на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року.
Відкрито апеляційне провадження по цивільній справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Боднара Дениса Володимировича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Боднара Дениса Володимировича на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 16 січня 2025 року звільнено                     ОСОБА_9 з посади судді Київського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
На підставі розпорядження керівника апарату від 23 січня 2025 року призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи № 761/5776/18.
Повторним автоматизованим розподілом судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 23 січня 2025року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Ратнікова В.М., судді Левенець Б.Б., Борисова О.В. для розгляду справи                               № 761/5776/18.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 лютого 2025 року цивільну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Боднара Дениса Володимировича на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року, постановлену під головуванням судді Мальцева Д.О., у цивільній справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Боднара Дениса Володимировича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, стягувач ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , повернуто до Шевченківського районного суду міста Києва для усунення недоліків.
Вказані в ухвалі недоліки судом першої інстанції усунено.
31 березня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли матеріали цивільної справи № 761/5776/18.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року призначено справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Боднара Дениса Володимировича на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року до розгляду.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник боржника  ОСОБА_2 адвокат Корольова Юлія  Валеріївна просила апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Боднара Дениса Володимировичазалишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Боднар Денис Володимирович та  стягувач ОСОБА_1  в судове засіданні не з?явились. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлялась у встановленому законом порядку.
Відповідно до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Боднара Дениса Володимировича та стягувача    ОСОБА_8 .
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення  представника  боржника  ОСОБА_2 адвоката Корольової Юлії  Валеріївни, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року у справі № 761/5776/18, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року, позов ОСОБА_11 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за розпискою, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_8 , і.п.н. НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_9 , і.п.н. НОМЕР_5 ) заборгованість за борговою розпискою від 09.02.2015 року у розмірі: 34 640 000 грн. - заборгованість; 23 645 264 грн. - інфляційні втрати; 3 109 058,63 грн. - 3% річних; 637 000 дол. США, що станом на 01.05.2015 року за офіційним курсом НБУ становить 13 402 480 грн. - заборгованість; 1092 761,10 грн. - 3% річних, а всього: 75 889 563 (сімдесят п`ять мільйонів вісімсот вісімдесят дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят три) грн.73 коп.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8 810 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Судове рішення у справі № 761/5776/18 набрало законної сили, та на підставі заяви представника позивача (стягувача) ОСОБА_12 від 11 квітня 2023 року Шевченківським районним судом міста Києва видано виконавчий лист на виконання вказаного судового рішення, які подані стягувачем до органу, що здійснює примусове виконання рішень(а.с.170 том 2).
Судом встановлено, що виконавчий лист № 761/5776/18 перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Боднара Д.В.
Постановою від 13 серпня 2024 року відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_7 щодо примусового виконання виконавчого листа №761/5776/18, виданого 11 квітня 2023 року Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми заборгованості за борговою розпискою від 09 лютого 2015 року у розмірі 75 889 563,73 грн. та судового збору у розмірі                         8 810, 00 грн.
Крім того, постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Боднара Д.В. від 04 жовтня 2021 року відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_6 щодо примусового виконання виконавчого листа №761/11059/16-ц, виданого 08 грудня 2017 року Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму заборгованості за договором позики від 13 лютого 2015 року у розмір 36 439 733,02 грн та судового збору у розмірі по 3445,00 грн.
Постановою від 13 серпня 2024 року про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження об`єднано виконавчі провадження НОМЕР_6, НОМЕР_7 у зведене виконавче провадження НОМЕР_8.
Із досліджених письмових доказів судом встановлено, що боржник                      ОСОБА_2 не володіє будь-яким нерухомим або рухомим майном.
На рахунках, відкритих боржником у банківських установах, кошти для виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, відсутні.
Боржник ОСОБА_2 є пенсіонером та отримує пенсію.
У серпні 2024 року представник стягувача ОСОБА_1 -  ОСОБА_12 подав до приватного виконавця заяву в якій, посилаючись на те, що протягом тривалого часу боржник ОСОБА_2 не вчиняє дії для погашення боргу, а виконавцем проведено усі можливі заходи за виконавчим провадженням, при цьому постановою Київського апеляційного суду від 11 січня 2022 року у справі № 761/25935/18, яка злишена без змін постановою Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року, визнано недійсними договори дарування, за якими боржник ОСОБА_2 передала нерухоме майно, що належть їй, у власність третіх осіб, просив приватного виконавця звернутися до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , яке перебуває у третіх осіб (а.с. 107 том 3).
За відомостями, які є відкритими та публічними, з веб-сайту Судової влади вбачається, що постановою Київського апеляційного суду від 11 січня 2022 року (справа № 761/25935/18)апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -                      ОСОБА_12 задоволено частково.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 травня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов  ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер 3210945300:01:088:0041, площею 0,1 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , від 20 серпня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та  ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л. С. за № 700.
Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 63,8 кв. м, житловою площею 36,3 кв. м, від 24 серпня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л. С. за № 729.
Визнано недійсним договір дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 238,4 кв. м, житловою площею 119,8 кв. м, від 26 серпня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л. С. за № 732.
Визнано недійсним договір дарування квартири від 26 серпня 2015 року № 49 в будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 140,4 кв.м, житловою площею 86,8 кв.м, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л. С. за № 741.
Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер 3210800000:01:088:0089, площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1 , від 26 серпня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 , та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л. С. за № 738.
В задоволенні решти вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення.Постанову Київського апеляційного суду від 11 січня 2022 року - залишено без змін.
Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі № 761/25935/18, свідчать про те, що   ОСОБА_2 , відчужуючи 20, 24, 26 серпня 2015 року належне їй на праві власності нерухоме майно своєму сину ОСОБА_5 на підставі договорів дарування, була обізнана про невиконане нею грошове зобов`язання за розпискою від 09 лютого 2015 року.Дії ОСОБА_2 щодо укладення договорів дарування зі своїм сином ОСОБА_5 були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок зобов`язань шляхом стягнення грошових коштів.
Звертаючись до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Боднар Денис Володимирович, посилаючись на те, що у зв`язку із відсутністю у боржника   ОСОБА_2  грошових коштів та рухомого майна, яким можливо було б задовольнити вимоги стягувача ОСОБА_1 для повного, реального та своєчасного виконання судового рішення №761/5776/18 і боржник ОСОБА_2 не вчиняє дії щодовідновлення реєстрації права власності на нерухоме майно, просив судзвернути стягнення на нерухоме майно, яке належить боржнику ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації:  АДРЕСА_4 ), а саме: чотирикімнатну квартиру загальною площею 140,4 кв.м, житловою площею 86,8 кв.м. за адресою:                  АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 136880280000);двокімнатну квартиру загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 36,3 кв.м розташовану за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 622259980000); земельну ділянку, кадастровий номер 3210945300:01:088:0041, загальною площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 , від 20.08.2015 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 707511232108); земельну ділянку, кадастровий номер 3210800000:01:088:0089 загальною площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 124868032108); житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 238,4 кв. м, житловою площею 119,8 кв. м,, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 597690032108).
Із долучених письмових доказів вбачається і в самому поданні приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Боднар Денис Володимирович вказував на те, що на сьогоднішній день власниками всього нерухомого майна, що було подаровано ОСОБА_2 (боржник за виконавим провадженням) своєму сину                        ОСОБА_5 за договорами №№ 700, 729, 732, 738, 741, які в судовому порядку у справі № 761/25935/18 визнано недійсними, є громадяни ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Боднара Дениса Володимировича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що звернення приватного виконавця до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, яке є крайнім заходом, до вчинення виконавцем всіх можливих дій, спрямованих на виконання рішення суду, є передчасним, оскільки наявність постанови Київського апеляційного суду від 11.01.2022 року у справі №761/25935/18 про визнання недійсними договорів дарування та застосування наслідків їх недійсності, яку постановою Верховного Суду від 26.10.2022 року у тій же справі було залишено без змін, та враховуючи те, що укладені ОСОБА_5 іпотечні договори та договори про задоволення вимог іпотекодержателя є нікчемними відповідно до ст. ст. 203, 215, 228 ЦК України та ст. 5 Закону України «Про іпотеку» та не потребують визнання їх недійсними в судовому порядку, не дає суду можливість зробити висновок про наявність належних доказів, які підтверджують факт, що нерухоме майно за боржником не зареєстроване.
Таким чином, приватному виконавцю було доцільно перевірити стан виконання постанови Київського апеляційного суду від 11.01.2022 року у справі №761/25935/18 про визнання недійсними договорів дарування та застосування наслідків їх недійсності, яку постановою Верховного Суду від 26.10.2022 року у тій же справі було залишено без змін.
З такими висновками  суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду у повній мірі погодитися не може, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (стаття 10 цього Закону).
Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Згідно з частиною п`ятою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
Відповідно до частини четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.
Згідно з частиною десятою статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстрованов установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Застосування судом положень частини десятої статті 440 ЦПК України та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» є крайнім заходом виконання судового рішення, який може бути застосований лише в тому випадку, коли виконавцем вичерпано всі можливі заходи, які передбачені законом щодо примусового виконання рішень за рахунок іншого майна боржника.
Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду: від 13 червня 2018 року у справі № 2-592/09 (провадження № 61-8383св18),від 23 січня 2019 року у справу № 522/6400/15-ц (провадження № 61-19786св18).
Судом встановлено, що боржник за виконавчим провадженням  ОСОБА_2 не виконаладобровільно рішення судуу справі № 761/5776/18, що набрало законної сили, у боржника відсутнє майно та кошти на рахунках у банку, на яке б можливо було б здійснити стягнення.
Приватний виконавець, здійснюючи заходи щодо пошуку майна боржника, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги стягувача, встановив, що постановою Київського апеляційного суду від 11 січня 2022 року у справі № 761/25935/18, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року, визнано недійсними договори дарування, за якими боржник ОСОБА_2 відчужила 20, 24, 26 серпня 2015 року належне їй на праві власності нерухоме майно своєму сину ОСОБА_5 на підставі договорів дарування.
Станом на день звернення до суду із поданням державна реєстрація права власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно, яке було повернуто у її власність на підставі постанови Київського апеляційного суду від 11 січня 2022 року у справі №761/25935/18, відсутня. 
Із долучених письмових доказів і в самому поданні приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Боднар Денис Володимирович вказував на те, що на сьогоднішній день власниками всього нерухомого майна, що було подаровано ОСОБА_2 (боржник за виконавим провадженням) своєму сину                  ОСОБА_5 за договорами №№ 700, 729, 732, 738, 741, які в судовому порядку у справі № 761/25935/18 визнано недійсними, є громадяни ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Звертаючись з відповідним поданням до суду, приватний виконавець вважав, що ефективним способом захисту права/інтересу кредитора (стягувача) ОСОБА_1 є звернення стягнення на нерухоме майно, яке належить боржнику ОСОБА_2 та знаходиться у третіх осіб.
Передбачена нормами ЦПК України можливість звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому порядку, не звільняє стягувача або державного/приватного виконавця від необхідності доведення доводів, на які він посилаються, відповідними доказами.
Звертаючись з відповідною заявою(поданням), державний/приватний виконавець повинен надати докази на підтвердження того, що вказане право власності на нерухоме майно належить боржнику, але не зареєстроване в установленому законом порядку.
Якщо з поданих виконавцем доказів неможливо безумовно/безспірно дійти висновку, що право власності на нерухоме майно, назване виконавцем, фактично належить боржнику, і не надано доказів на спростування тієї обставини, що спірне нерухоме майно може належати іншій фізичній особі, то відсутні підстави для задоволення подання виконавця про вирішення питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, у зв`язку з недоведеністю обставин, на які посилався державний виконавець (пункти 9.5, 9.6, 9.7 постанови Верховного Суду від 16 березня 2020 у справі № 5023/197/12, пункти 66-70 постанови Верховного Суду від 16 червня 2023 року у справі № 921/575/21).
Отже, обставини належності нерухомого майна, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, боржнику за рішенням суду мають бути доведеними в установленому порядку. 
У справі, яка переглядається, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що 21 вересня 2018  року за третіми особами, які не є учасниками справи, а саме: за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_7 , підстава для державної реєстраці: договір про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер 218, виданий 21 вересня 2018 року, видавник: Бакай А.І. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; за ОСОБА_7 зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , підстава для державної реєстраці: договір про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер 223, виданий 21 вересня 2018 року, видавник: Бакай А.І. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, на земельну ділянку, кадастровий номер 3210945300:01:088:0041, площею 0,1 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , підстава для державної реєстраці: договір про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер 222, виданий 21 вересня 2018 року, видавник: Бакай А.І. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, на земельну ділянку, кадастровий номер 3210800000:01:088:0089, площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1 , підстава для державної реєстраці: договір про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер 221, виданий 21 вересня 2018 року, видавник: Бакай А.І. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, на квартиру   АДРЕСА_2 , підстава для державної реєстраці: договір про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер 217, виданий 21 вересня 2018 року, видавник: Бакай А.І. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу (а.с. 78-106 том 3).
Таким чином, власниками майна, на яке приватний виконавець просить звернути стягнення, є треті особи: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , і за відсутності доказів протилежного, вказане майно не може вважатися приватною власністю  ОСОБА_2 (боржника за виконавчим провадженням).
Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставини у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, що наявність інших власників спірного майна унеможливлює задоволення звернення стягнення на нерухоме майно, оскільки така заява розглядається на стадії виконання судового рішення, суд не розглядає позов та не вирішує спору про право.
Доводи апеляційної скарги приватного виконавця про те, що ефективним способом захисту права/інтересу кредитора (стягувача) ОСОБА_1 є звернення стягнення на нерухоме майно, яке належить боржнику ОСОБА_2 та знаходиться у третіх осіб, відхиляються колегією суддів, оскільки виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як верховенство права; справедливості, неупередженості та об`єктивності; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями (стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження»). Звернення стягнення на нерухоме майно в порядку статті 440 ЦПК України за наявності у суду доказів належності цього майна іншим особам суперечить цим засадам, покладає на власників майна, що не є боржниками за рішенням суду, надмірний тягар (необхідність звертатися до суду), що є порушенням принципу пропорційності.
Інші доводи приватного виконавця, наведені в апеляційній скарзі, ґрунтуються на власному трактуванні і розумінні положень статті 440 ЦПК України, що не може бути правовою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції.
Посилання заінтересованої особи (стягувача за виконавчим провадженням)  ОСОБА_1 на рішення державного реєстратора від 18 грудня 2024 року за № 76701906, № 76703389 про відмову в проведенні реєстраційних дій щодо реєстрації набуття права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 на підставі судового рішення (постанови) Київського апеляційного суду від 11 січня 2022 року № 761/25935/18 не впливають на правильність  висновків суду першої інстанції в частині вирішення питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, оскільки під час судового розгляду справи приватним виконавцем не надано суду доказів, які підтверджують, що боржник фактично є володільцем цього майна. Крім того, і в самих письмових поясненнях стягувач ОСОБА_1 вказує на те, що у здійснені реєстраційних дій і не реєстрації за боржником нерухомого майна за договорами дарування, які було визнано недійсними відмовлено, у зв`язку із тим, що це нерухоме майно перебуває у власності третіх осіб.
Вирішуючи подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Боднара Дениса Володимировича у справі, яка переглядається, суд першої інстанції дійшов в цілому правильного висновку про відсутність підстав для задоволення подання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку згідно зі статтею 440 ЦПК України, проте помилився щодо підстав такої відмови.
Відповідно до статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом першої інстанції повно, але допущено порушення норм процесуального права, то оскаржуване судове рішення слід змінити в частині мотивів відмови у задоволенніподання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Боднара Дениса Володимировича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, виклавши їх в редакції цієї постанови.
Оскільки судове рішення змінено тільки в частині мотивів прийняття оскаржуваного рішення, то розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст.  1, 5, 18, 26, 48, 50 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 440  ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Боднара Дениса Володимировичазадовольнити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину судового рішення в редації цієї постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

 
Головуючий:                                       Судді: