ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/564/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/2323/24 Категорія: 331060000 	Казидуб О. Г. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       13 травня 2025 року м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л. 

секретар Івануса А.Д. 

учасники справи: 

заявник – ОСОБА_1 
представник ОСОБА_1 – адвокат Топор Ігор Олександрович
заінтересовані особи – Перша Черкаська державна нотаріальна контора, Черкаська міська рада
особи, які не брали участі під час розгляду справи в суді першої інстанції: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
представник ОСОБА_2 – адвокат Плакущий Сергій Володимирович
представник ОСОБА_4 – адвокат Геращенко Людмили Герасимівна

особи, що подають апеляційні скарги:
представник ОСОБА_2 – адвокат Плакущий Сергій Володимирович
представник ОСОБА_4 – адвокат Геращенко Людмили Герасимівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_2 – адвоката Плакущого Сергія Володимировича та представника ОСОБА_4 – адвоката Геращенко Людмили Герасимівни на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Перша Черкаська державна нотаріальна контора, Черкаська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, заінтересована особа: Перша Черкаська нотаріальна контора, в якій просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 проживали однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з 22 квітня 2011 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Протокольною ухвалою суду від 01 травня 2024 року, до участі у справі було залучено заінтересовану особу Черкаську міську раду.
В обґрунтування заяви вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік заявниці – ОСОБА_5 і після його смерті відкрилася спадщина. 
ОСОБА_1 звернулася до Першої Черкаської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, де за її заявою була заведена спадкова справа та роз`яснено, що в подальшому вона не зможе отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки в даних документах не підтверджено, що ОСОБА_1 є дружиною покійного ОСОБА_5 та рекомендовано звернутися до суду за встановленням вказаного факту.
Заявниця вказала, що з ОСОБА_5 перебувала в зареєстрованому шлюбі з 03 жовтня 1996 року. 21 квітня 2011 року даний шлюб було розірвано, однак, після цього сторони продовжили проживати разом як одна сім`я в належній ОСОБА_1 квартирі АДРЕСА_1 . За період шлюбу та спільного проживання сторони придбавали побутову техніку та інші речі для проживання, разом оплачували комунальні платежі. 21 січня 2016 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності безтерміново і з того часу вона перебувала на утриманні ОСОБА_5 .
Зазначено, що встановлення факту, що має юридичне значення потрібно заявниці для отримання спадщини після померлого ОСОБА_5 та будь-якого спору з іншими особами з даного приводу немає.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2024 року заяву задоволено.
Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 проживали однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з 22 квітня 2011 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що встановлення факту постійного проживання заявника ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5 має юридичне значення для сторони, внаслідок того, що від встановлення вказаного факту залежить виникнення її майнових прав на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_5 . При цьому, судом враховано, що заповіт відносно спадкового майна спадкодавця відсутній, інші особи, які можуть бути віднесені до першої, другої та третьої черг спадкування за законом не зверталися з заявами про прийняття спадщини у визначений законом строк, тому, наявні підстави для віднесення заявника до спадкоємців четвертої черги, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вважається таким, що прийняв її. Обставина спільного проживання сторін може бути підтверджена лише рішенням суду про встановлення факту, тому суд врахувавши надані письмові докази у справі дійшов висновку про задоволення заяви.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 , яка не брала участь у справі, – адвокат Плакущий С.В. оскаржив його в установленому порядку до суду апеляційної інстанції. Просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2024 року та здійснити розподіл судових витрат.
В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що ОСОБА_2 не була учасником справи, однак суд своїм рішенням вирішив питання про її права, свободи та інтереси. 
Звертаючись до суду із відповідною заявою, ОСОБА_1 вказала, що встановлення факту їй потрібно для отримання спадщини, однак дана обставина є недостовірною, оскільки дійсною метою встановлення факту є отримання одноразової грошової допомоги, як член сім`ї загиблого військовослужбовця.
Скаржник ОСОБА_2 розлучена зі своїм чоловіком з 2012 року, а ОСОБА_5 розлучений із ОСОБА_1 з 2011 року. З 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 проживали разом, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу за адресою АДРЕСА_2 , хоча ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою проживання своєї матері ОСОБА_3 . 
Під час спільного проживання до загибелі ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 сторони вели спільне господарство, підтримували дружні сімейно-шлюбні стосунки, мали взаємні права та обов`язки, мали спільні інтереси. ОСОБА_2 є малозабезпеченою особою та з 2015 року перебувала на постійному утриманні загиблого ОСОБА_5 . Вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм процесуального законодавства та підлягає скасуванню.
Також в апеляційній скарзі заявлено вимогу про розподіл судових витрат, вказано, що орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції складає 9 000 грн, докази понесення таких витрат будуть подані до суду згідно з вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 , яка не брала участь у справі. – адвокат Геращенко Л.Г. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказано, що ОСОБА_3 не була залучена до участі у розгляді справи судом та не мала змоги надати свої заперечення відносно поданої ОСОБА_1 заяви. 
Скаржник вважає, що ОСОБА_1 має намір отримати спадщину та одноразову грошову допомогу після загибелі її сина ОСОБА_5 без наявних на те правових підстав. Після розірвання шлюбу в 2011 році сторони ніколи разом не проживали, а суд ухвалив рішення, не пересвідчившись, що ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів в підтвердження своїх доводів.
Суд в порушення вимог процесуального законодавства, не з`ясував, які наслідки породжує встановлення відповідного факту для інших осіб, передчасно розглянув справу в порядку окремого провадження, оскільки ОСОБА_3 заперечуються вимоги заяви ОСОБА_1 та не визнаються її права на спадкове майно, а відтак існує спір про право.
Оскільки спір щодо спадкового майна, у тому числі і встановлення факту спільного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем підлягає вирішенню в порядку позовного провадження, тому заява ОСОБА_1 на підставі ч. 6 ст. 294 ЦПК України підлягає залишенню без розгляду.
Відзив на апеляційні скарги не надходив.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00043432242 від 05 лютого 2024 року, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 38).
Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00043523545 від 09 лютого 2024 року, наданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 03 жовтня 1996 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с. 9).
Відповідно до вказаного витягу, 21 квітня 2011 року реєстратором Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції на підставі повідомлення про розірвання шлюбу № 583/12-03/03-12 від 19 квітня 2011 року, відділ ДРАЦС по Соснівському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, внесено відомості щодо розірвання шлюбу.
Як вбачається із Акту опитування сусідів від 26.02.2024 року, затвердженого Головою ЖБК-47 «Зв`язківець», ОСОБА_1 з 1996 року і по день смерті свого чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали за адресою АДРЕСА_3 однією сім`єю, вели спільне господарство зі своїм чоловіком ОСОБА_5 . З 2011 року проживали цивільним шлюбом, однією сім`єю і вели спільне господарство. В 2012 році ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи та була на утриманні свого чоловіка (а.с. 13).
05.02.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Першої Черкаської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_5 (незалежно від того, з чого вона складається), з яким проживала більше п`яти років до часу відкриття спадщини (а.с. 26)
Звертаючись до суду із заявою, заявниця ОСОБА_1 зазначила, що встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу потрібне для отримання спадщини після померлого ОСОБА_5 .
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.
Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).
Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.
Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з подальшим вирішенням спору про право цивільне.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із подальшим вирішенням спору про право.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61 24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 18230св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) зазначила, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.
Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.
ОСОБА_1 в порядку окремого провадження звернулась із заявою про встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у якій вказала, що проживала із ОСОБА_5 з 22 квітня 2011 року по день його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції констатував доведеність заявленого ОСОБА_1 факту. При цьому суд зазначив, що встановлення факту постійного проживання заявниці з ОСОБА_5 має юридичне значення внаслідок того, що від встановлення вказаного факту залежить виникнення її майнових прав на спадкове майно, що залишилося після його смерті. 
Водночас рішення суду оскаржила в апеляційному порядку ОСОБА_3 , яка вказала, що вона є матір`ю ОСОБА_5 , який загинув біля н.п. Авдіївка Покровського району Донецької області.
Апелянт ОСОБА_3 заперечувала факт проживання її сина із ОСОБА_1 , оскільки остання має намір отримати спадщину після смерті сина і одноразову грошову допомогу внаслідок його загибелі у період воєнного стану без наявних на те правових підстав, так як вони після розірвання шлюбу 11.4.2011 року ніколи разом не проживали. 
У свою чергу, проти вимог ОСОБА_1 також заперечує апелянт ОСОБА_2 , яка посилається на наявність спору про право, оскільки, вона проживала з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловік та дружина з 2015 року до загибелі ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Вказує, що перебувала на постійному утриманні чоловіка, яке було основним джерелом її доходів.
Апеляційним судом встановлено, не спростовано матеріалами справи та сторонами те, що факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , має юридичне значення для реалізації нею прав на спадкування після смерті ОСОБА_5 , відповідно до статті 1264 ЦК України, а також для отримання одноразової грошової допомоги згідно з статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» незалежно від того, що таку мету ОСОБА_1 не зазначала в своїй заяві.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали справи містять докази існування між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 спору про право щодо спадкового майна загиблого ОСОБА_5 .
Отже, факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.
Згідно з ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково
За таких обставин, рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, без розгляду.
При цьому, колегія суддів вважає необхідним роз`яснити ОСОБА_1 її право подати відповідний позов на загальних підставах.
Відповідно до частини 1 статі 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Оскільки апеляційні скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволені повністю, тому з заявниці ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 908,40 грн. та на користь ОСОБА_3 - судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 908,40 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 

у х в а л и в :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 – адвоката Плакущого Сергія Володимировича та представника ОСОБА_4 – адвоката Геращенко Людмили Герасимівни задовольнити.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2024 року скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Перша Черкаська державна нотаріальна контора, Черкаська міська рада залишити без розгляду. 
Роз`яснити ОСОБА_1 її право на подачу позову на загальних підставах.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 908 грн. 40 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 908 грн. 40 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді