ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

24 квітня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/8653/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року (суддя Калашник Ю.В.)
у справі № 280/8653/24
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 04.09.2024 №83250007838 щодо відмови у виплати позивачу грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу, у розмірі десяти місячних пенсій у відповідності з вимогами п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.08.2024 позивачу призначено пенсію за віком. В подальшому, рішенням від 04.09.2024 №83250007838 відмовлено позивачу у виплаті грошової допомоги згідно із п. 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV. Позивач зазначає, що законодавець чітко виділяє три умови для нарахування та виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсії станом на день її призначення, а саме: 1) робота в закладах охорони здоров`я державної або комунальної форми власності на день призначення пенсії; 2) наявність страхового стажу на відповідних посадах не менше 30 років (у випадку позивача на посадах в закладах охорони здоров`я); 3) особа не повинна отримувати пенсію до моменту призначення пенсії за віком. Позивач зауважує, що на момент призначення пенсії за віком, позивач працював лікарем медицини невідкладних станів виїзної бригади швидкої медичної допомоги підстанції (заклад комунальної форми власності), на момент призначення пенсії за віком позивач мав 42 роки 07 місяців 21 днів страхового стажу в галузі охорони здоров`я та до 13.08.2024 позивач не отримував ніяку пенсію. Таким чином, оскаржуване рішення, на думку позивача, порушує його законні права та інтереси, оскільки воно ґрунтуються на безпідставних мотивах і не відповідає критеріям правомірності.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено. 
Суд першої інстанції виходив з того, що записи у трудовій книжці позивача підтверджують його роботу на відповідних посадах медичним працівником в закладах охорони здоров`я державної або комунальної форми власності. Суд встановив, що жодних зауважень стосовно наявного у позивача страхового стажу в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ та записів трудової книжки, які підтверджують наявність такого стажу, відповідачем у спірному рішенні не зазначено. Суд дійшов висновку, що оскільки позивач працював у закладах охорони здоров`я державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ, має необхідний стаж більше 35 років, до цього не отримував будь-яку пенсію, тобто, станом на дату призначення пенсії за віком позивач відповідав критеріям згідно Закону №1058-IV, а тому має право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Скаржник вказує, що позивач не надав пенсійному органу уточнюючі довідки закладів, установ, що підтверджують відомості про роботу, які дають право на пенсію за вислугу років в закладах та установах державної та комунальної форми власні, а отже підстави для виплати позивачу допомоги згідно п.7-1 розділу XV Закону №1058-IV відсутні, адже стаж роботи позивача з вислугою років менше 35 років.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачу з 13.08.2024 призначено пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
28.08.2024 позивач звернувся до територіального органу ПФУ із заявою про призначення та виплати грошової допомоги у розмірі десяти пенсій.
Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №83250007838 від 04.09.2024 позивачу відмовлено у призначенні та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти пенсій. 
У вказаному рішенні зазначено, що для перерахунку пенсії заявником було надано довідку №37 від 22.08.2024 про період роботи на посаді лікаря з медицини невідкладних станів виїзної швидкої медичної допомоги з 01.02.2020 по теперішній час, видану Комунальним некомерційним підприємством ТМО «Обласний центр екстреної допомоги та медицини катастроф» ЗОР. Інших довідок не надавалось. Відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж, зокрема, чоловіки - 35років, на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначені пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Враховуючи вищезазначене, право на проведення перерахунку згідно заяви від 28.08.2024 відсутнє.
Не погодившись з таким рішенням пенсійного органу, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції  виходить із такого.
Відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. 
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. 
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України № 1191 від 23.11.2011, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909.
Пунктом 5 вказаного Порядку №1191 передбачено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Відповідно до пункту 7 Порядку №1191, виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
В результаті аналізу наведеного вище регулювання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується законодавцем із вичерпним переліком вимог, а саме: наявність у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах, вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 будь-якого іншого виду пенсії. 
Суд апеляційної інстанції вважає прийнятним врахування судом першої інстанції правового висновку Верховного Суду у постанові від 28 листопада 2019 року у справі № 522/5056/16-а, що для отримання грошової допомоги, при призначенні пенсії за віком, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій, мають бути дотримані такі вимоги: особа має досягнути пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема частиною 1 ст. 26 Закогу встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років; на день досягнення пенсійного віку особа мала працювати в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і мати страховий стаж, зокрема для чоловіків - 35 років, на таких посадах; особа до цього не отримувала будь-яку пенсію.
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Відповідно до розділу 2 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затверджений Постановою КМУ № 909 від 14.11.1993 - право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал, які працюють у лікарняних закладах, незалежно від найменування посад. 
Як правильно з`ясував суд першої інстанції, згідно відомостей трудової книжки НОМЕР_1 :
з 01.08.1987 по 30.07.1988 позивач працював лікарем-інтерном по терапії дільничній Бердянської горлікарні Запорізької області (запис № № 12-13);
з 04.08.1988 по 01.10.2003 позивач працював головним лікарем Андріївської дільничної лікарні (записи № № 14-17);
з 03.10.2003 по 31.03.2013 позивач працював лікарем Комунальної установи «Бердянська міська лікарня» (записи № № 18-23);
з 01.04.2013 по 11.09.2024 позивач працював лікарем у КУ «Мелітопольська станція Е(Ш)МД» ЗОР, яка в подальшому приєднана до КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР (записи № № 24-31).
Отже, відповідно до записів трудової книжки на день досягнення пенсійного віку позивач працював на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та його стаж на відповідних посадах перевищував необхідні 35 років.
Відповідачем не заперечується, підтверджується рішенням про призначення пенсії №083250007838 від 26.08.2024 та розрахунком стажу позивача (форми РС-право), проведеним органом ПФУ, що загальний страховий стаж позивача на момент звернення за призначенням пенсії складає 42 роки 07 місяців 28 днів. Страховий стаж до 01.01.2004 становить 22 роки 02 місяця 24 днів. Страховий стаж після 01.01.2004 становить 20 років 05 місяців 04 дня. 
За таких обставин, приймаючи до уваги наявність у позивача  необхідного стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також те, що на день досягнення пенсійного віку, визначеного ст. 26 Закону №1058-IV, позивач працював на вищезгаданих посадах, а 13.08.2024 позивачу призначено пенсію за віком згідно Закону №1058-IV вперше, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що відмова відповідача у призначенні    позивачу  грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій є протиправною. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні. 
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року у справі № 280/8653/24 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко