П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 568/223/25
Провадження № 22-ц/4815/700/25

Головуючий у Радивилівському районному суді 
Рівненської області: суддя Троцюк В.О.
Рішення суду першої інстанції ухвалено: 10 березня 2025 року
в м. Радивилів Дубенського району Рівненської області
(фіксування судового засідання за допомогою 
звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Ковальчук Н.М. Шимків С.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Свирид Мирослави Володимирівни на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 10 березня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів,
в с т а н о в и в:
У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів. Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що сторони перебували в шлюбі, від якого мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу залишився проживати з відповідачем.
Судовим наказом Радивилівського районного суду Рівненської області від 29 листопада 2024 року у справі №568/1934/24 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини в розмірі частин від усіх видів заробітку (доходів), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку починаючи з 27 листопада 2024 року до досягнення дитиною повноліття. Проте при винесенні судового наказу не враховано, що в нього на утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей від першого шлюбу. Окрім того, позивач безробітній та немає стабільного доходу. 
З наведених обґрунтувань просив змінити розмір аліментів, які стягуються на користь відповідача на утримання сина, з частини всіх видів заробітку (доходів) на сталу (тверду) суму, а саме 1 281,50 гривень, що відповідає 50 відсоткам встановленого прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.
       Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 10 березня 2025 року ОСОБА_1 в задоволенні позову відмовлено.
       Ухвалюючи своє рішення, суд першої інстанції виходив із того, що при розгляді спірних правовідносин застосуванню підлягає не тільки норма ст. 192 СК України, але й низка інших норм щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. ст. 182-184 СК України, - як про це вказано в постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №752/26176/18, провадження №61-16697св21). Врахувавши це, суд звернув увагу на те, що позивач лише вказував про наявність у нього на утриманні двох неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу, однак, окрім долучення копій свідоцтв про народження дітей, не надав суду будь-яких доказів їх утримання. Також не надав доказів погіршення матеріального стану з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, про щомісячні доходи, зміни сімейного стану, хоча це є його процесуальним обов`язком. Між тим, зазначені у позовній заяві обставини не є підставою для зміни способу стягнення аліментів. 
       На рішення суду представником позивача – адвокатом Свирид М.В. подано апеляційну скаргу, де покликалася на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права. 
       На обґрунтування апеляційної скарги зазначалося про неврахування судом попередньої інстанції того, що до позову була долучена трудова книжка НОМЕР_1 , яка підтверджувала, що позивач не працює, а тому його матеріальний стан не дозволяє оплачувати аліменти на підставі судового наказу. 
Крім того, позивач має двох дітей від попереднього шлюбу, яких також утримує, сплачуючи аліменти. Також позивач систематично надає грошові кошти на утримання спільного з відповідачем сина, забезпечує дитину одягом, хоча доказів цих обставин немає, адже не зберігались з метою їх подання до суду. 
       З викладених міркувань просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, змінивши розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 на підставі судового наказу № 568/1934/24 від 29 листопада 2024 року та стягувати, починаючи з дня набрання таким судовим рішенням законної сили з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1 281,50 гривень до повноліття дитини.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано, хоча про таке право роз`яснено ухвалою Рівненського апеляційного суду від 14 квітня 2025 року.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
       Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 10 грудня 2024 року (а.с.7). Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).
Судовим наказом Радивилівського районного суду Рівненської області від 29 листопада 2024 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти в розмірі частина від усіх видів заробітку (доходів), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 27 листопада 2024 року та продовжувати стягнення до повноліття дитини. (а.с.8).
Також з`ясовано, що ОСОБА_1 є батьком неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12, 13).
Частиною першою ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Роз`яснення пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вказують, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зазначено, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Тобто законодавством чітко визначені умови зміни вже встановленого розміру аліментів: зміна матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, що ґрунтується на ст. 192 СК України.
Разом з тим Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №78912 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст.ст. 18 і 27).
Аналіз даних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, має бути виконаний батьками з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
Забезпечення цих інтересів має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування не підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.
Доводи ОСОБА_1 про те, що на він офіційно не працевлаштований не беруться до уваги, позаяк відсутність офіційного трудового договору не є підставою для зменшення визначеного судом попередньої інстанції розміру аліментів, який відповідає інтересам та потребам дитини і є необхідним для забезпечення належних умов для її фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.
Не можуть заперечити батьківських зобов`язань перед дитиною покликання на наявність інших утриманців при вирішенні спірних відносин, позаяк позивач є працездатною особою, а аліменти стягуються в розмірі та спосіб, який безпосередньо передбачений законодавством, що регулює спірні правовідносини.        
       Укладаючи шлюб та створюючи іншу сім`ю, він повинен був усвідомлювати, що на нього покладається обов`язок дбати про спільну дитину і на належному матеріальному рівні її забезпечувати. Невжиття активних заходів до працевлаштування, ставлення до свого матеріального становища не є достатньою підставою для висновку про його неспроможність сплачувати аліменти у відповідному розмірі.
       Батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини. Це відповідає інтересам дитини та захищає її права.
       Згідно з ч.2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
       Отже, аргументи заявника не спонукають до скасування оскаржуваного рішення, вони були предметом дослідження попереднім судом та фактично зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів і тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у зручний спосіб, який має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
       Поготів, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом удосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року №2037- ІІІ, було внесено зміни у Сімейний кодекс України.
       Так, відповідно до абз. другого ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
       За таких обставин саме стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів – в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі. 
       При цьому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, але може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
       Тобто позов не підлягав до задоволення й через ці обставини, однак це не призвело до помилкового висновку суду попередньої інстанції.
       Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Верховний Суд у постанові 18 вересня 2019 року у цивільній справі №755/14073/16-ц підтвердив, що положеннями Сімейного кодексу України передбачена лише можливість зміни розміру аліментів платником, а не встановленого способу їх стягнення, тобто зменшення або збільшення розміру аліментів, позивачем цих вимог заявлено не було, а суд розглядає справи лише у межах заявлених вимог, тому зменшити розмір аліментів у спосіб інший, ніж просить позивач, неможливо. 
       За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (пункт 32 рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").
Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Свирид Мирослави Володимирівни залишити без задоволення, а рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 10 березня 2025 року – без змін.
       Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                 С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків