КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                   
Справа № 379/1657/24                                        Головуючий у 1 інстанції: Разгуляєва О.В.
Провадження № 22-ц/824/10821/2025                              Доповідач: Шебуєва В.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 травня 2025 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                           Шебуєвої В.А., 
суддів                                   Кафідової О.В., Оніщука М.І.,
секретар                                        Тіткова І.Ю.,
 
розглянувши апеляційну скаргу адвоката Коваль Марини Олегівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Таращанського районного суду Київської області від 01 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Таращанської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав,-
 
в с т а н о в и в:
 
В грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Таращанської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав. Зазначав, що перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірваний рішенням Таращанського районного суду Київської області від 13 серпня 2018 року. Від шлюбу він та відповідачка мають спільну дитину - дочку ОСОБА_3 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати з ним. Спорів стосовно місця проживання дитини у них не було, ОСОБА_2 не заперечувала, щоб донька проживала з ним. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. У 2022 році ОСОБА_2 виїхала за кордон та не бере участі у вихованні дитини. Всі питання щодо виховання дитини вирішує він самостійно, без участі та підтримки з боку відповідачки. Донька знаходяться на повному його утриманні. Посилаючись на те, що ОСОБА_2 самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої доньки, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям та здоров`ям, що свідчить про повну байдужість до подальшої її долі, ОСОБА_1 просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 01 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 . Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи. Вважає помилковим висновок суду про недоведеність факту ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків такою мірою, щоб це мало наслідком позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої доньки. Суд не надав оцінки письмовим доказам, зокрема заяві класовода ОСОБА_5 , в якій зазначено, що мати дитини - ОСОБА_2 наразі проживає закордоном та не бере участі у навчальному процесі; акту обстеження матеріально-побутових умов №300 від 01 листопада 2024 року, в якому зазначено, що ОСОБА_2 з 2022 року і по даний час перебуває за кордоном, доглядом, вихованням та матеріальним утримання сім`ї займається батько. Також суд першої інстанції не надав належної оцінки  висновку виконавчого комітету Таращанської міської ради, затвердженому рішенням №114-VIII від 24 лютого 2025 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протоколу опитування дитини та показам допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які підтвердили, що мати дитини виїхала за кордон, зв`язку і спілкування із дитиною не підтримує, не надає матеріального забезпечення. Апелянт звертає увагу на те, що 23 січня 2025 року на електронну адресу суду надійшла заява ОСОБА_2 про визнання позову. Визнання позову відповідачкою у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами доводить небажання матері виконувати свої батьківські обов`язки та самоусунення її від життя дитини.
В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.
В судове засідання  ОСОБА_2 та представник Служби у справах дітей Таращанської міської ради Київської області  не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.
Вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 08 серпня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі , який розірваний рішенням Таращанського районного суду Київської області від 13 серпня 2018 року.(а.с. 27-28 т. 1).
Сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.24, т. 1).
Також від даного шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають ще двох повнолітніх дітей - дочку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивач ОСОБА_1 зареєстрований по АДРЕСА_1 , але фактично проживає в будинку  по АДРЕСА_2 .
 Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 01 листопада 2024 року, складеного секретарем та депутатом Таращанської міської ради, малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та старші дочки ОСОБА_13 і ОСОБА_14 проживають по АДРЕСА_2 разом з батьком ОСОБА_1 . Колишня дружина ОСОБА_2 з 2022 перебуває за кордоном. Доглядом, вихованням та матеріальним забезпеченням сім`ї займається батько(а.с.26 т. 1).
Відповідно до довідки директора Таращанської гімназії «Освіторія» ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ученицею вищевказаної гімназії з 01 вересня 2021 року (а.с.31 т. 1).
Поданою до суду заявою класовод ОСОБА_5 від 07 листопада 2024 року зазначила, що ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ученицею 4 класу. У процесі навчання дитини участь бере виключно батько - ОСОБА_1 . Зі слів батька мати дитини - ОСОБА_2 наразі проживає за кордоном і участі у навчальному процесі не бере (а.с.32 т. 1).
З психолого-педагогічної характеристики учениці 4 класу Таращанської гімназії «Освіторія» ОСОБА_4 , вбачається що, дівчинка розумна, у навчанні пвиявляє високі можливості. Має гарні задатки до вивчення математики, мови. Увага стійка. Загальний розвиток та розвиток психічних процесів відповідає віковим особливостям. Про дитину на даний час турбується батько, оскільки мама працює за кордоном, до дитини приїздить рідко (а.с.64 т. 1).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Таращанської міської ради від 24 лютого 2025 року ОСОБА_2 доцільно  позбавити батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , , оскільки вона  долею дитини та її станом здоров`я не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, з дитиною не спілкується, покладені на неї ст. 150 СК України батьківські обов`язки не виконує (а.с.158-160 т. 1).
Відповідно наявного в матеріалах справи протоколу опитування малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 26 березня 2025 року за участі представника відділу «Служба у справах дітей та сім`ї» Таращанської міської ради: завідувача сектору з питань опіки та піклування відділу «Служба у справах дітей та сім`ї» Таращанської міської ради та психолога Таращанського Центру Життєстійкості, дитина йде на контакт, орієнтована на позитивне спілкування. У розмові виявляє емоційну прив`язаність до батька та сестер. Особисті переживання та таємниці довіряє саме їм. З матір`ю емоційний контакт порушено. Мати фізично відсутня в житті дитини, тривалий час не спілкується з нею, що спричинило образу, почуття покинутості. При згадуванні про матір у дитини спостерігається стриманість, образа, іноді - пригнічення. Вона висловлює нерозуміння причини відсутності матері та ображається на неї (а.с.211-213 т. 1).
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, допитавши свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до положень ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини,  жорстоко поводяться з дитиною.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання,приниженні людської гідності дитини тощо (п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).
При цьому, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.
Зважаючи на це, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
У рішенні від 30 червня 2020 року (заява (№ 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 19 лютого 2024 року у справі № 159/2012/23, від 19 лютого 2024 року у справі № 159/2012/23, від 17 січня 2024 року у справі № 735/308/21, від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21 та інших.
У рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19, від 21 квітня 2022 року у справі № 756/15048/20, від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18).
Обґрунтовуючи свої вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої доньки, не приймає участі у її вихованні та утриманні, взагалі не спілкується з дитиною і не цікавиться її життям та здоров`ям. 
Позивач надав копію акту обстеження матеріально-побутових умов від 01 листопада 2024 року за місцем його проживання з дітьми,  довідки директора Таращанської гімназії «Освіторія», заяви класовода ОСОБА_5 від 07 листопада 2024 року, психолого-педагогічної характеристики учениці 4 класу Таращанської гімназії «Освіторія» ОСОБА_4 , протоколу опитування малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 26 березня 2025 року. Надані позивачем докази доводять, що малолітня ОСОБА_3 проживає з сестрами та батьком ОСОБА_1 , який займається її вихованням та розвитком, а відповідачка ОСОБА_2 не бере участі у вихованні дочки.
Разом з тим, надані позивачем докази не доводять, що збереження за  ОСОБА_2 батьківських прав буде суперечити правам та інтересам ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Крім того, як було зазначено самим позивачем, відповідачка  ОСОБА_2 раніше брала активну участь у вихованні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Навіть після розірвання шлюбу вони проживали разом. В квітні 2022 року ОСОБА_2 разом з дітьми виїхала до Польщі та через три місяці повернулася, дітей залишила вдома. Вони домовилися, що відповідачка поїде працювати, у зв`язку з чим вона і виїхала повторно за кордон.
Будинок по АДРЕСА_2 , в якій проживає ОСОБА_1 з дітьми належить ОСОБА_2 .
 Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив висновок органу та піклування виконавчого комітету Таращанської міської ради від 24 лютого 2025 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки він недостатньо обґрунтований та по суті грунтується  на поясненнях самого позивача ОСОБА_1 . Жодних пояснень у відповідачки ОСОБА_2 орган опіки та піклування не відбирав.
Суд обґрунтовано відхилив посилання позивача на протокол опитування дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 26 березня 2025 року та покази допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Вказані докази не є достатніми для підтвердження підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Допитані судом свідки показали, що вихованням дитини займається батько ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 виїхала за кордон. При цьому свідки не змогли підтвердити достовірність наявної у них інформації та показати куди саме виїхала відповідачка, причини її відсутності.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є необхідним для захисту прав останньої. А тому суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Колегія суддів відхиляє посилання представника ОСОБА_1 на визнання ОСОБА_2 позову, оскільки відповідна заява від імені ОСОБА_2 не була підписана у встановленому законом порядку. Крім того, у вказаній заяві не зазначено мотивів визнання позову та будь-яких конкретних обставин на підтвердження підстав для задоволення позову. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Колегія суддів не вбачає порушень норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу адвоката Коваль Марини Олегівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Таращанського районного суду Київської області від 01 квітня 2025 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 23  травня 2025 року. 

Суддя-доповідач                                                     Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                            Кафідова О.В.
 
                                                                               Оніщук М.І.