ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року	Львів	Справа № 260/6778/24 пров. № А/857/2216/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                  Носа С.П.;
суддів:                                                                      Гуляка В.В., Гудима Л.Я.;
за участю секретаря судового засідання:                 Демидюк О.В.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року  у справі № 260/6778/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення моральної шкоди,-
суддя у І інстанції                                                            Плеханова З.Б.,
час ухвалення рішення                                                    не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                м. Ужгород,
дата складення повного тексту рішення                       не зазначено,

                                                          ВСТАНОВИВ:

28 жовтня 2024 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся у Закарпатський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі – відповідач, ВПВР УЗПВР у Закарпатській області), в якому просив  прийняти позовну заяву до розгляду та розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Стягнути з відповідача моральну шкоду визначивши розмір грошової компенсації  з  урахуванням вимог справедливості і розумності  щодо узгодження з характером  моральних страждань та перенесення  лікування  інфаркту міокарда  та надати відповідачу строк  на виконання рішення суду.
Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції тривалий час не виконує рішення суду, а саме: від 27.07.2021 року № 260/517/21;від 22.11.2022 року № 260/3240/22; від 05.12.2023 №260/585/23,  від 10.07.2023 №260/2528/24, від 24.10.23 №260/7424/23, від 15.07.24 №260/7884/23, від 26.04.23 №260/622/23,  від 28.03.24 №260/10931/23, від 24.06.24 №260/2532/24. Вказане  свідчить  про наявність завданої шкоди позивачу від протиправної бездіяльності відповідача, що має причинно-наслідковий зв`язок.
Систематичне ігнорування ВПВР УЗПВР у Закарпатській області законного права позивача на обов`язкове виконання судових рішень  спонукало його звернутися до суду першої інстанції з адміністративним позовом про відшкодування моральної шкоди. 
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року у задоволенні позову   ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення моральної шкоди - відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій висловив прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою справу направити на повторний розгляд до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що Закарпатський окружний адміністративний суд припустився помилки при прийнятті оскаржуваного рішення, оскільки неповно з`ясував наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, не обґрунтував розмір моральної шкоди, оскільки як вважає позивач він має право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди заподіяної внаслідок порушення його прав тривалим невиконанням судових рішень відповідачем та викликану цим серцеву хворобу з важкими для ОСОБА_1 наслідками.
Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;.
За змістом пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;.
Водночас помилковим є застосування статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин
Апеляційним судом встановлено, що предметом цього позову фактично є стягнення з відповідача моральної шкоди, яка була ймовірно завдана посадовою особою відповідача.
Відповідно до частини 5 статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Зі змісту цієї норми вбачається, що адміністративні суди розглядають вимоги про відшкодування (стягнення або зобов`язання виплати) матеріальної та моральної шкоди лише за наявності пов`язаного публічно-правового спору, тобто якщо одночасно заявляються також конкретні вимоги щодо:
- визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту чи окремих його положень;
- визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень;
- визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, або зобов`язання утриматись від вчинення певних дій, або вчинити певні дії;
- інших обставин, які вказують на існування між сторонами конкретного невирішеного публічно-правового спору, через існування якого особі було завдано відповідної шкоди;
- інших порушень прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин.
Отже, в адміністративному судочинстві вимоги про відшкодування матеріальної шкоди є похідними від вимог про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень і розглядаються виключно за умови наявності вимоги про вирішення публічно-правового спору.
У випадку заявлення вимоги про відшкодування моральної шкоди за відсутності вимоги про вирішення публічно-правового спору, така вимога підлягає розгляду у порядку цивільного або господарського судочинства.
Колегія суддів з матеріалів справи встановила, що позивачем не заявлено вимог вирішити публічно-правовий спір у розумінні положень КАС України, відтак позов не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.
Вивчивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що визначальною обставиною, коли вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин є те, що вони повинні бути  заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.
В даному випадку, вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди та вимога вирішити публічно-правовий спір не були заявлена в одному провадженні.
Відповідно до п. 3 ч. 2ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, у тому числі, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до частин 1 та 2статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відтак, оскільки позовна вимога про вирішення будь-якого публічно-правового спору у позовній заяві відсутня, натомість міститься вимога про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що даний позов підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що за наведених обставин справи цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а має розглядатися в порядку цивільного судочинства. 
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2025 у цій справі та наявність підстав для закриття провадження у справі відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлюється, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Частиною 1 ст. 319 КАС України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Отже, порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
З наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, а провадження у справі закрити, у відповідності до ч. 1 ст. 319 КАС, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 229 ч. 4, 238, 311, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
                                        
                                                     ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року у справі № 260/6778/24 – скасувати.
Прийняти постанову, якою провадження у справі №260/6778/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення моральної шкоди - закрити.
Роз`яснити учасникам справи право звернення із такими позовними вимогами в порядку цивільного судочинства.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Л. Я. Гудим  	
Повне судове рішення складено 16 травня 2025 року.