ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" березня 2025 р.                               Справа№ 920/1346/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Барсук  М.А.
суддів:            Пономаренка  Є.Ю. 
          Кропивної Л.В. 
 
при секретарі:          Овчинніковій Я.Д.
за участю представників сторін:
від позивача: Дмітрішин Д.М.;
від відповідача 1-11, 13-17: Дереза М.Е.;
від відповідача 12: Сотник Ю.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
на ухвалу Господарського суду Сумської області від 23.10.2024 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову
у справі № 920/1346/21 (суддя Жерьобкіна Є.А.)
за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
до 1. ОСОБА_1 
2. ОСОБА_2 
3. ОСОБА_3 
4. ОСОБА_4 
5. ОСОБА_5 
6. ОСОБА_6 
7. ОСОБА_7 
8. ОСОБА_8 
9. ОСОБА_9 
10. ОСОБА_10 
11. ОСОБА_11 
12. ОСОБА_12 
13. ОСОБА_13 
14. ОСОБА_14 
15. ОСОБА_15 
16. ОСОБА_16 
17. ОСОБА_17 
про відшкодування шкоди (збитків) в розмірі 102 143 603,49 грн, -

В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:

Короткий зміст позовних вимог та заяви про забезпечення позову
В провадженні Господарського суду Сумської області перебуває справа № 920/1346/21 про відшкодування шкоди (збитків) в розмірі 102 143 603 грн 49 коп.
14.10.2024 до суду першої інстанції надійшла заява Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просить суд:
- в порядку забезпечення позову накласти арешт на все майно (рухоме, нерухоме, корпоративні права, акції, будь-які інші цінні папери) та грошові кошти, що належать на праві власності відповідачів в межах суми стягнення, а саме - 102 143 603,49 грн.
- заборонити державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визначеним Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", (нотаріусам (приватним та державним); громадянам України, які мають вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідають кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебувають у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав - виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації; державним та/або приватним виконавцям - у разі накладення таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону) вчиняти дії щодо проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що належить на праві власності відповідачам;
- заборонити реєстраторам державного реєстру обтяжень рухомого майна, визначеним Наказом Міністерства юстиції України № 57/5 від 07.07.2006 "Про визначення реєстраторів Державного реєстру обтяжень рухомого майна" (державні, приватні нотаріуси та їх помічники, державні та приватні виконавці, податкові керуючі, а також адміністратор Державного реєстру обтяжень рухомого майна (державне підприємство "Національні інформаційні системи") та його філії), вчиняти дії щодо внесення записів про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження, яке належить на праві власності відповідачам;
- заборонити всім та будь-яким суб`єктам державної реєстрації, в тому числі державним реєстраторам, визначеним Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (нотаріусам (державним та приватним); особам, які перебувають у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації (Міністерство юстиції України та його територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі; виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська та Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації), вчиняти реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань щодо внесення змін до відомостей щодо корпоративних прав, належних відповідачам.
У поданій заяві про забезпечення позову представник позивача зазначає, що існує реальна та об`єктивна необхідність у вжитті заходів забезпечення позову оскільки поведінка відповідачів, що вбачається з конкретних конклюдентних дій, є недобросовісною та такою, що в подальшому може унеможливити виконання рішення суду і призвести до порушення права позивача на отримання грошових коштів (в результаті звернення стягнення та реалізації майна, що належить відповідачам), в якості компенсації за шкоду, заподіяну Банку та його кредиторам.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача вказує на те, що деякими відповідачами були вчинені дії щодо відчуження майна, тому вважає вказані обставини достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів призведе до подальшого відчуження майна відповідачів, та утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 23.10.2024 у справі №920/1346/21 у задоволенні заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про забезпечення позову у справі № 920/1346/21 відмовлено.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вказав, що часткове відчуження відповідачами певного майна востаннє здійснене у березні 2024 року, доказів відчуження майна за останній період станом на звернення з заявою про забезпечення позову позивачем не подано, тому вказане не може свідчити про уникнення можливої майбутньої відповідальності відповідачів, позивач у поданій заяві висловлює лише припущення, що не підтверджені жодними доказами.
За висновком суду першої інстанції, забезпечення права на ефективний спосіб захисту позивача не може виправдовувати втручання у право відповідачів на мирне володіння своїм майном, у зв`язку з поданням необґрунтованої заяви про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту та грошові кошти та майно відповідачів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву позивача про забезпечення позову.
Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
- надані позивачем документи в чіткій та однозначній формі надавали можливість встановити як майно, що вже було відчужене, так і майно, що залишалось у власності відповідачів;
- суд першої інстанції не врахував, що дійсним наміром вже проведеного відчуження майна з боку Відповідачів виступало саме уникнення від відповідальності та нівелювання можливих ризиків втрати цього майна, спричинених поданням позову;
- переоформлення майна на близьких родичів, прямо вказували на несумлінність поведінки значної кількості відповідачів та підтверджували існування значних ризиків для майбутнього виконання судового рішення, в т.ч. через впровадження подібної практики всіма та будь-якими відповідачами на майбутнє;
- не вжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або навіть неможливості виконання в майбутньому постановленого судом рішення в даній справі незалежно від намірів та мети такого відчуження;
- надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) за своєю суттю є безпідставним застосуванням завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що вказала об`єднана палата у постанові  від 03.03.2023 у справі № 905/448/22.

Рух апеляційної скарги та дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги 

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Козир Т.П., Скрипки І.М.
Ухвалою суду від 04.11.2024 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/1346/21. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Господарського суду Сумської області від 23.10.2024 у справі №920/1346/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду Сумської області.
25.11.2024 матеріали справи № 920/1346/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.
Ухвалою суду від 04.11.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Господарського суду Сумської області від 23.10.2024 у справі № 920/1346/21; розгляд апеляційної скарги призначено на 18.12.2024; учасникам апеляційного провадження встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу до 17 грудня 2024 року. 
У судовому засіданні апеляційної інстанції 18.12.2024 колегія суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Козир Т.П., Скрипки І.М. заявила самовідвід у справі № 920/1346/21.
Ухвалою суду від 18.12.2024 задоволено заяву суддів Мальченко А.О., Скрипки І.М., Козир Т.П. про самовідвід у справі № 920/1346/21.
Справу №920/1346/21 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів, відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України.
Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку із задоволеною заявою про самовідвід суддів Мальченко А.О., Скрипки І.М., Козир Т.П.
Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №920/1346/21 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Барсук М.А., судді Кропивна Л.В., Пономаренко Є.Ю.
Ухвалою суду від 13.01.2025 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Господарського суду Сумської області від 23.10.2024 у справі №920/1346/21 та призначено до розгляду на 04.02.2025.
Ухвалою суду від 04.02.2025 оголошено перерву в судовому засіданні до 18.03.2025.
Ухвалою суду від 13.03.2025 заяву представника ОСОБА_12 про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції задоволено, призначено розгляд справи в режимі відеоконференції.

Позиції учасників справи

16.12.2024 через систему «Електронний суд» від відповідача 12 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти доводів та вимог останньої, оскаржувану ухвалу просив залишити без змін.
16.12.2024 через систему «Електронний суд» від відповідача 16 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти доводів та вимог останньої, оскаржувану ухвалу просив залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Предметом позову у даній справі є вимоги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про солідарне стягнення з відповідачів шкоди (збитків) в розмірі 102 143 603,49 грн в порядку ч 5, абз. 5 ч. 6 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
В обґрунтування позову позивач вказує, що під час здійснення процедури виведення ПАТ АБ «Столичний» з ринку виявлено ряд фактів прийняття відповідачами, як посадовими особами Банку, необґрунтованих рішень, пов`язаних із кредитуванням юридичних осіб - позичальників, які приймались без додержання основних принципів кредитування, всупереч та на шкоду інтересів банку, в т.ч. без належної перевірки кредитоспроможності позичальників, встановлення реальної вартості та ліквідності запропонованого забезпечення, що призвело до нанесення банку збитків на суму 102 143 603,49 грн.
Подаючи заяву про забезпечення позову позивач вказує на те, що існує реальна та об`єктивна необхідність у вжитті заходів забезпечення позову, оскільки поведінка відповідачів, що вбачається з конкретних конклюдентних дій, є недобросовісною та такою, що в подальшому може унеможливити виконання рішення суду і призвести до порушення права позивача на отримання грошових коштів (в результаті звернення стягнення та реалізації майна, що належить відповідачам), в якості компенсації за шкоду, заподіяну Банку та його кредиторам.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача вказує на те, що деякими відповідачами були вчинені дії щодо відчуження майна, тому вважає вказані обставини достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів призведе до подальшого відчуження майна відповідачів, та утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, у разі задоволення позову.
Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, місцевий господарський суд, з посиланням на приписи ст. ст. 136, 137 ГПК України, виходив з того, що заявником належним чином не обґрунтовано та не подано достатніх доказів на підтвердження того, яким чином невжиття заходу забезпечення позову в майбутньому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду за позовом заявника за умови його задоволення.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Положеннями статті 136 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Забезпечення позову застосовується господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. 
За змістом п. п. 1, 2, 4 ч. 1  ст. 137 ГПК України  позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу, забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників справи; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даної справи.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову на забезпечення якого подана відповідна заява, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акта постановленого саме у цій справі.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, а також викладених ним доводів, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому, умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (кошти) яке є відповідача може зникнути, зменшитись за кількістю на момент виконання рішення.
Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, про що неодноразово зазначалося Верховним Судом, зокрема, також у постанові від 01.07.2024 у справі №916/795/24.
Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.
Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач вказує на відчуження ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 майна третім особам, належних їм на праві власності. Вказані дії, на думку позивача, свідчать про недобросовісну поведінку всіх відповідачів та реальної загрози невиконання рішення суду у майбутньому.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було наведено достатніх належних та допустимих у розумінні положень Господарського процесуального кодексу України доказів наявності обставин, які б дійсно могли призвести до ускладнення виконання судового рішення по справі у разі задоволення позову.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, позивач не враховує наявність іншого рухомого та нерухомого майна, що є у власності відповідачів, та яке не було відчужене, а також про придбане майно ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав. Крім того, іншими відповідачами не здійснювалось відчуження майна.
Так, останнє здійснене відчуження майна відбулось у березні 2024 року. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що після цієї дати відповідачі вчиняли умисні дії, направлені на відчуження ними майна, а також корпоративних прав, акцій, цінних паперів та грошових коштів, що належать на праві власності останнім, для уникнення можливої майбутньої відповідальності за судовим рішенням.
Більше того, зазначаючи про вчинення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 дій щодо відчуження майна, позивач просить вчинити заходи забезпечення позову стосовно всіх відповідачів, а не стосовно лише тих, які вчиняли таке відчуження, що суперечать засадам співмірності та збалансованості інтересів усіх сторін.
У той же час, заявляючи вимогу про накладення арешту на все майно (нерухоме, рухоме, в тому числі корпоративні права, акції, будь-які інші цінні папери), грошові кошти, що належать на праві власності відповідачам та корпоративні права, що випливають з участі відповідачів в господарських товариствах та належні відповідачам частки в статутних капіталах товариств та/або акції цих товариств чи інші цінні папери, заявником не доведено наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника (позивача), як і існування, у даному випадку, реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, у разі невжиття саме визначених заявником заходів забезпечення позову.
Більше того, позовні вимоги позивач обґрунтовує вчиненням відповідачами, як посадовими особами ПАТ АБ «Столичний», дій, які призвели до нанесення банку збитків у розмірі 102 143 603,49 грн.
Водночас, оскільки під час розгляду заяви про забезпечення позову обґрунтованість позову, визначення кола відповідачів та вчинення ними протиправних дій, які призвели до спричинення банку збитків у заявленому розмірі, не досліджуються, накладення арешту на все майно, грошові кошти, та корпоративні права всіх відповідачів буде нести характер втручання у мирне володіння майном фізичних осіб, яке гарантоване ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Посилання скаржника на те, що невжиття заходів забезпечення може унеможливити поновлення порушених прав та інтересів позивача є тільки його припущеннями, які не підтверджуються належними доказами.
У даному випадку вимоги позивача щодо заборони реєстраторам та будь-яким іншим особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо всього рухомого та нерухомого майна і корпоративних прав, належних відповідачам є неспівмірною позовним вимогам та не забезпечує збалансованості інтересів сторін, а тому є такою, що порушує інтереси та права відповідачів, оскільки позивач просить застосувати заходи, що стосуються не заявленої вимоги про відшкодування шкоди у сумі 102 143 603,49 грн, завданої відповідачами можливим прийняттям протиправних та необґрунтованих рішень, спрямованих на виведення активів банку, а стосуються реєстраційних дій, пов`язаних з усім обсягом майна, що належить відповідачам на праві власності, без визначення позивачем будь-яких меж вчинення реєстраційних дій із таким майном.
Верховний Суд у своїх постановах від 15.01.2019 у справі №915/870/18, від 05.09.2019 у справі № 911/527/19, від 23.07.2021 у справі №915/1429/20 дійшов висновку, що піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору.
Однак, заявник не конкретизував у заяві ні чіткий перелік, ні ринкову вартість рухомого, нерухомого майна та корпоративних прав, які належать відповідачам та відносно яких просить здійснити заходи забезпечення позову.
Не є обґрунтованими і посилання позивача на те, що відчуження частини належного відповідачам майна та/або майнових прав є тими безумовними обставинами, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, оскільки наведені заявником обставини не свідчать про вчинення вищевказаними особами дій, спрямованих на ухилення від майнової відповідальності, зважаючи на те, що вказаними особами, з огляду на наведений заявником перелік майна, яке їм належить, здійснено відчуження лише частини майна, а не вчинення системних послідовних дій кожною особою, які б свідчили про намір ухилення від майнової відповідальності шляхом виведення всього належного їм майна кожним вказаним відповідачем.
Стосовно заборони державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань щодо внесення змін до відомостей щодо корпоративних прав, належних відповідачам (в тому числі в частині державної реєстрації змін учасників/акціонерів та/або змін часток учасників/акціонерів в господарських товариствах) колегія суддів вказує таке.
Згідно з ч. 10  ст. 137 ГПК України  заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства. Зокрема, крім випадків, передбачених частиною дев`ятою цієї статті (спір про право власності на акції (частки, паї) товариства, права акціонера (учасника), реалізація яких залежить від відносної вартості акцій (розміру частки) в статутному капіталі товариства), заборона вчиняти дії має стосуватися лише акцій або корпоративних прав, безпосередньо пов`язаних з предметом спору.
Враховуючи те, що такий захід забезпечення позову як заборона державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних ociб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань про внесення змін до відомостей щодо корпоративних прав, належних відповідачам, пов`язаний з корпоративними правами відповідачів та інших учасників/акціонерів товариств, а предметом даного спору є стягнення шкоди, завданої діями відповідачів, тому такі заходи забезпечення позову не можуть бути застосовані судом у відповідності до ч. 10  ст. 137 ГПК України.
Наведене у сукупності свідчить про те, що заявник як не підтвердив викладені у заяві обставини ймовірності невиконання чи утруднення виконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог, так і не навів обґрунтованих причин, у зв`язку з якими необхідно забезпечувати позов саме такими заходами як накладення арешту на все майно і грошові кошти та накладення заборон реєстраторам та будь-яким іншим особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо всього рухомого та нерухомого майна та корпоративних прав, належних відповідачам. Тобто позивач не довів, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про стягнення грошових коштів, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Стосовно правових висновків Верховного Суду, зокрема у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, на які посилається апелянт в якості тверджень про їх неврахування судом першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.
Так, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22 наголосила на тому, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. 
За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. За обставин звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач.
Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача, що рішення суду в разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог (аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 05.08.2022 у справі №905/447/22).
Разом із цим та зважаючи на обов`язковість врахування судами висновків Верховного Суду, судова колегія звертається до правової позиції суду касаційної інстанції, у відповідності до якої застосування процесуальних норм статей  136,  137 Господарського процесуального кодексу України  у справах залежить від конкретних обставин справи та наданих заявником доказів, доводів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, і саме цим обґрунтована відмінність судових рішень, адже не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору (висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2024 у справі №916/938/24).
Як зазначалося вище, Фонд не навів достатньо обґрунтованого припущення недобросовісних дій всього складу відповідачів, які спрямовані на виведення активів, тоді як доводи позивача ґрунтуються на припущеннях, і як наслідок не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову у майбутньому істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі задоволення позову.
Колегія суддів наголошує, що забезпечення права на ефективний спосіб захисту позивача, за відсутності достатньо обґрунтованого припущення недобросовісних дій всього складу відповідачів, не може виправдовувати втручання у право останніх на мирне володіння своїм майном, у зв`язку з поданням необґрунтованої заяви про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту та грошові кошти та майно відповідачів.
В той же час, покладення на відповідачів тягаря доведення недоцільності чи неспівмірності заходів забезпечення, про вжиття яких просить позивач у суду, не нівелює обов`язок позивача належним чином обґрунтувати причини звернення із такою заявою на момент її подання та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.ст.  73,  74 ГПК України, подавати докази, обґрунтовувати наявність ймовірних та фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
А тому, враховуючи вищенаведене у сукупності та беручи до уваги те, що у даному випадку позивачем належним чином не обґрунтовано необхідність вжиття заходів забезпечення позову, не зазначено будь-яких обставин, з якими заявник пов`язує ймовірність невиконання у майбутньому судового рішення у випадку задоволення позовних вимог, має місце недоведеність співмірності обраного засобу забезпечення позову до предмету спору, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про забезпечення позову.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому ухвала Господарського суду Сумської області від 23.10.2024 у справі № 920/1346/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В:
1. Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Господарського суду Сумської області від 23.10.2024 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 920/1346/21 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Сумської області від 23.10.2024 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 920/1346/21 залишити без змін.
3. Матеріали справи № 920/1346/21 повернути до місцевого господарського суду.
         
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови складено 24.03.2025.

Головуючий суддя                                                            М.А. Барсук 

Судді                                                                                Є.Ю. Пономаренко

                                                                                Л.В. Кропивна