ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 р. 	Справа № 480/6226/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.11.2024 (ухвалене суддею Бондар С.О.)    по справі № 480/6226/24
за позовом                 ОСОБА_1  
до                12 Регіональної військово-лікарської комісії                        
про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до 12 Регіональної військово - лікарської комісії, в якому просила:  скасувати постанову 12 Регіональної військово-лікарської комісії оформлену витягом з протоколу № 428 від 07.02.2024   про причину смерті ОСОБА_2 , а саме: " ОСОБА_3 і причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби"; зобов`язати 12 Регіональну військово-лікарську комісію повторно розглянути матеріали щодо причинного зв`язку смерті ОСОБА_2 , з урахуванням того, що смерть не є наслідком вчинення ОСОБА_2 дій у стані алкогольного сп`яніння.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 29.11.2024  у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням              суду першої              інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.11.2024   та прийняти  нове рішення, яким задовольнити позов  у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянтка посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України “Основи законодавства України про охорону здоров`я”, Закону України “Про судову експертизу”, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції  розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними   в справі матеріалами.
          Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги   підлягають задоволенню з наступних підстав.
          Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що   ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 . 
За фактом смерті ОСОБА_2   порушено кримінальну справу, в межах якої проведено судово-медичну експертизу від 27.09.2023 № 217, якою встановлено, що    смерть ОСОБА_2 настала від множинних наскрізних кульових вогнепальних ушкоджень голови, тулубу, та кінцівок, з ушкодженням  кісток черепу та лицевого черепа, повним ушкодженням головного мозку з ушкодженням легенів. При судово-токсикологічній експертизі  в крові трупа знайдений етиловий спирт в концентрації в крові - 0,45 проміле. Така концентрація етилового спирту в крові могла при житті відповідати незначному впливу алкоголю.
Військовою частиною НОМЕР_1 проведено службове розслідування з метою уточнення причини та умов смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 солдата ОСОБА_2 , за результатами якого складено акт службового розслідування від 21.11.2023 висновками якого визначено, загибель солдата ОСОБА_2 , пов`язана із захистом Батьківщини, алкогольне сп`яніння не стало основною причиною загибелі, а також загибель не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного сп`яніння, оскільки
23.09.2023   ОСОБА_2 з іншим  військовослужбовцем потрапили у засідку ворога та зазнали обстрілу з боку диверсійної групи рф та  в результаті обстрілу обидва військовослужбовці загинули.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.11.2023 № 175 про результати службового розслідування встановлено, що загибель солдата ОСОБА_2 пов`язана із захистом Батьківщини, алкогольне сп`яніння не стало основною причиною загибелі, а також загибель не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного сп`яніння.
Вказані документи   направлені до 12 Регіональної Військово-лікарської комісії з метою встановлення причинного зв`язку поранення ОСОБА_2 . 
Згідно із постановою 12 Регіональної військово-лікарської комісії, оформленою витягом з протоколу № 428 від 07.02.2024, поранення і причина смерті ОСОБА_2 , так, пов`язані з проходженням військової служби  у якому також, зокрема зазначено, що відповідно до висновку лікаря-експерта ОСОБА_2 помер   ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок поранення, отриманого в стані алкогольного сп`яніння, в період проходження військової  служби. 
Позивачка не погодилася з вищезазначеною   постановою  відповідача та    звернулася до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки   ОСОБА_1 не заявлено про порушення процедури прийняття постанови, оформленої протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії від 07.02.2024   № 428, а також, оскільки виключне право встановлення причинного зв`язку захворювань, травм, поранень, контузій, травм, каліцтв у військовослужбовців та вибір формулювань в яких приймаються постанови ВЛК надано виключно ВЛК. Жоден інший орган влади не може брати на себе відповідні повноваження.
Суд апеляційної інстанції  не  погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до із ст. 70 Закону України “Основи законодавства України про охорону здоров`я”, військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, а також при закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, за потреби - інших органів або військових формувань сектору безпеки і оборони, визначених частиною другою статті 12 Закону України “Про національну безпеку України”.
Військово-лікарські комісії також можуть створюватися при державних та комунальних закладах охорони здоров`я.
Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402,   (в подальшому  - Положення № 402, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Згідно із пунктом 1.2 глави 1 розділу І Положення № 402, військово-лікарська експертиза - це медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I - II груп патогенності; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення № 402 визначено, що для проведення військово- лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Відповідно до пункту 2.2 глави 2 розділу І Положення № 402, штатні ВЛК є військово- медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК), ВЛК регіону.
Штатні ВЛК комплектуються лікарями із клінічною підготовкою за однією з лікарських спеціальностей (терапія, хірургія, неврологія, психіатрія, оториноларингологія, офтальмологія, організація охорони здоров`я тощо), з досвідом роботи у військових частинах та лікувальних закладах.
Пунктом 2.4.3 глави 2 розділу І Положення № 402, визначено, що за рішенням ЦВЛК на ВЛК регіону покладається розгляд, контроль, затвердження постанов позаштатних постійно діючих ВЛК, організованих при військових частинах, які дислокуються на території регіону, незалежно від підпорядкування.
Перелік обов`язків, які покладаються на ВЛК регіону, передбачений пунктом 2.4.4 глави 2 розділу І Положення № 402.
Перелік прав ВЛК регіону визначений пунктом 2.4.5 глави 2 розділу І Положення № 402, зокрема, передбачено право приймати постанови, а за необхідності переглядати свої постанови про причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та смерті у осіб, звільнених з військової служби, з військовою службою (крім постанов ЦВЛК).
Порядок встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), військовослужбовців (осіб звільнених з військової служби) з військовою службою врегульовано главою 21 розділу ІІ Положення № 402.
Відповідно до пункту 21.3 глави 21 розділу II Положення № 402,, причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19. 
В пункті  21.25 глави 21 Положення № 402 встановлено, що    для прийняття постанови про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), у тому числі які призвели до загибелі (смерті) військовослужбовця, до штатної ВЛК разом із заявою військовослужбовця (члена сім`ї, батьків, утриманців загиблого (померлого) військовослужбовця) або разом із листом командира (начальника) військової частини (закладу, установи), ТЦК та СП надаються такі документи (засвідчені копії документів): довідка про проходження військової служби або копія посвідчення офіцера, генерала (військового квитка рядового, сержантського і старшинського складу);
довідка за формою, наведеною у Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (за наявності);
медичні документи, які підтверджують початок розвитку, розвиток захворювання або одержання травми (поранення, контузії, каліцтва): медична книжка військовослужбовця (особи, звільненої з військової служби), медичні карти стаціонарного (амбулаторного) хворого або витяги з них, довідки із закладів охорони здоров`я, свідоцтва про хворобу (довідки ВЛК), витяг із книги обліку хворих в амбулаторії під час первинного звернення по медичну допомогу;
довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за формою, наведеною у додатку 5 до цього Положення - для військовослужбовців, які одержали травму (поранення, контузію, каліцтво);
копія Акта проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) за формою, наведеною у додатку 4 до Інструкції 332, копія Акта про нещасний випадок (зникнення, смерть) за формою, наведеною у додатку 5 до Інструкції 332 або копія акта розслідування авіаційної події та інциденту в авіації - у разі проведення відповідних розслідувань;
документи, у яких зазначено обставини загибелі (смерті) військовослужбовця (не менш як один з таких документів): витяг з іменного списку безповоротних втрат особового складу, наказ командира (начальника) військової частини, донесення про загибель (смерть), сповіщення (корінець сповіщення) на загиблого (померлого), захопленого в полон або заручником, а також інтернованого або зниклого безвісти військовослужбовця, постанова про закриття кримінального провадження (за наявності) - надаються у разі загибелі (смерті) військовослужбовця;
лікарське свідоцтво про смерть - надається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця (особи, звільненої з військової служби);
свідоцтво про смерть - надається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця (особи, звільненої з військової служби).
Штатна ВЛК вивчає документи, за потреби уточнює інформацію про осіб, стосовно яких вони подані (надсилає необхідні запити тощо), та в місячний строк із дня надходження документів приймає рішення щодо встановлення причинного зв`язку захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), у тому числі які призвели до загибелі (смерті)), з військовою службою, про що інформує військові частини (органи, підрозділи), ТЦК та СП, осіб, які звернулися до штатної ВЛК (абзац 12  пункту 21.5 глави 21 Положення № 402).
Як вбачається зі змісту протоколу штатної військово-лікарської комісії від 07.02.2024, оскаржувана постанова відповідача  прийнята за результатами  розгляду наступних документів, зокрема, висновку експерта Охтирського районного відділення Сумського обласного бюро судово-медичної експертизи від 27.09.2023 № 217 та  акту  службового розслідування, проведеного на підставі наказу командира 27.09.2023 № 284.  
Проте, під час прийняття оскаржуваного рішення відповідачем не надано будь якої оцінки  акту службового розслідування, яким встановлено, що  загибель солдата ОСОБА_2 пов`язана із захистом Батьківщини, а також загибель не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного сп`яніння. 
Крім того, під час  прийняття оскаржуваного рішення відповідачем безпідставно застосовано  Інструкцію  про розслідування та облік нещасних випадків військовослужбовцями, професійних захворювань і аварії у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021   № 332, оскільки відповідно до п. 3 розд. І цієї інструкції, ця Інструкція поширюється на військові частини та військовослужбовців, крім військовослужбовців, які отримали гостре професійне захворювання (отруєння), поранення, контузію, травму, каліцтво, зникли, померли або загинули внаслідок бойових уражень або дій з боку противника в районі ведення бойових дій або проведення операції Об`єднаних сил.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова 12 Регіональної військово-лікарської комісії оформлена витягом з протоколу   засідання штатної військово-лікарської комісії  № 428 від 07.02.2024, прийнята з порушенням вимог чинного законодавства та без надання належної оцінки усім документам наданим позивачкою, у зв`язку із чим постанова відповідача  підлягає скасуванню, а позов ОСОБА_1  в цій частині задоволенню.
Одночасно,  суд апеляційної інстанції, вважає, що позовна вимога ОСОБА_1  про зобов`язання відповідача повторно розглянути матеріали щодо причинного зв`язку смерті ОСОБА_2 , з урахуванням того, що смерть не є наслідком вчинення ОСОБА_2 дій у стані алкогольного сп`яніння,   підлягає частковому задоволенно з наступних підстав.
Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частин першої, другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, яка може бути оскаржена до суду, слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього суб`єкта, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Згідно із ч. 1, 2, 4  ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи N R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.
Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована, зокрема, у постановах від 13.02.2018   у справі № 361/7567/15-а, від 07.03.2018   у справі № 569/15527/16-а, від 20.03.2018   у справі № 461/2579/17, від 20.03.2018   у справі № 820/4554/17, від 03.04.2018   у справі № 569/16681/16-а, від 12.04.2018   справі № 826/8803/15, від 21.06.2018   у справі № 274/1717/17, від 14.08.2018   у справі № 820/5134/17, від 17.10.2019   у справі № 826/521/16, від 30.03.2021   у справі № 400/1825/20, від 14.09.2021   у справі № 320/5007/20 та від 27.09.2021   у справі № 380/8727/20, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.
Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Також суд ураховує правову позицію, що міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 10.09.2020   у справі № 806/965/17 та від 27.09.2021   у справі № 380/8727/20, відповідно до якої у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому особою дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання особою усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Таким чином, у випадку коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд може зобов`язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення, та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що, оскільки  під час прийняття  оскаржуваної  постанови  відповідачем  порушено процедуру  її прийняття  та не надана належна оцінка всім  наданим позивачкою документам,  належним способом захисту прав позивачки в спірних правовідносинах є зобов`язання  відповідача повторно розглянути матеріали щодо причинного зв`язку смерті ОСОБА_2 , з урахуванням висновків суду. 
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.11.2024 та прийняти постанову, якою апеляційну скаргу та адміністративний позов     ОСОБА_1 задовольнити частково, а саме:  скасувати постанову 12 Регіональної військово-лікарської комісії оформлену витягом з протоколу № 428 від 07.02.2024   про причину смерті ОСОБА_2 ; зобов`язати 12 Регіональну військово-лікарську комісію повторно розглянути матеріали щодо причинного зв`язку смерті ОСОБА_2 , з урахуванням висновків суду.
Відповідно до ч. ч.    1     ст. 139 КАС України,    при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином,    судові витрати    за подання адміністративного позову в розмірі 1211,20  грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1816,80 грн., а всього 3028 грн.  підлягають стягненню на користь     позивачки за рахунок бюджетних асигнувань 12 Регіональної військово-лікарської комісії.
Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 29.11.2024 по справі № 480/6226/24 - скасувати. 
Ухвалити постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Скасувати постанову 12 Регіональної військово-лікарської комісії оформлену витягом з протоколу № 428 від 07.02.2024   про причину смерті ОСОБА_2 .
Зобов`язати 12 Регіональну військово-лікарську комісію повторно розглянути матеріали щодо причинного зв`язку смерті ОСОБА_2 , з урахуванням висновків суду.
В іншій частині задоволення  позову ОСОБА_1  відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань 12 Регіональної військово-лікарської комісії на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання адміністративного позову в  розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок та за подання апеляційної скарги в розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 80 копійок, а разом 3028 (три тисячі двадцять вісім)  гривень. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.А. Спаскін