П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

02 квітня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/12387/24	

Перша інстанція: суддя Лісовська Н. В.,
повний текст судового рішення
складено 30.12.2024, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Градовського Ю. М., Турецької І. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_2 вчиняти певні дії щодо переміщення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до військової частини з метою проходження військової служби в Збройних Силах України до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі щодо оскарження дій щодо мобілізації та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що судове рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено обставин, які  свідчать про можливе ускладнення чи неможливість виконання рішення суду, яке буде прийнято за результатом розгляду його позову до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Частиною 2 ст.150 КАС України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акту або нормативно-правового акту; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Приписами ч.2 ст.151 КАС України встановлено, зокрема, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.
У той же час, забезпечення адміністративного позову не є самостійним способом захисту порушеного права, та не повинне призводити до вирішення позовних вимог або досягнення іншої мети, не пов`язаної із забезпеченням права особи, до вирішення справи по суті.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у цій справі є питання щодо не розгляду відповідачем заяви позивача про відстрочку та не надання останньому відстрочки від призиву під час мобілізації на підставі п.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку»  у зв`язку з отриманням вищого рівня освіти, що відповідає вимогам ст.10 Закону України «Про освіту».
Разом з цим, ОСОБА_1 просить забезпечити позов шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_2 вчиняти певні дії щодо його переміщення до військової частини з метою проходження військової служби в Збройних Силах України до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі щодо оскарження дій щодо мобілізації та зобов`язання вчинити певні дії.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає  Закон України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XII).
Згідно з ч.ч.1,2  №2232-XII  захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч.1  №2232-XII  військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»  (затвердженим  Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Право особи на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації визначено  статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а порядок реалізації  Постановою КМУ від 16.05.2024 року №560, якою затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок №560).
Згідно п.63 Порядку №560 передбачено, що військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) ТЦК та СП з заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
У разі ухвалення комісією рішення про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаний, який підлягає призову на військову службу під час мобілізації, направляється на медичний огляд для визначення придатності до військової служби.
Водночас, позивач не надав доказів про те, що відповідач направив позивача для проходження медичного огляду чи приймав інші рішення (вчиняв дії) щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації.
Також, оцінюючи доводи позивача щодо негативних для нього наслідків у вигляді призову на військову службу під час мобілізації, колегія суддів не погоджується з таким твердженнями про незворотність цих наслідків, оскільки положеннями  п.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що призиву на військову службу під час мобілізації на особливий період не підлягають, зокрема, здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній  частиною другою  статті 10 Закону України "Про освіту", а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що саме суб`єкт звернення з відповідною заявою про вжиття заходів забезпечення позову повинен обґрунтувати існуванням передбачених  статтею 150 КАС України  підстав для забезпечення позову. Зазначений висновок узгоджується з нормою частини 1  статті 9 КАС України, в силу якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
На думку колегії суддів, наведені заявником доводи й аргументи не є достатніми та переконливими для висновку про необхідність застосування заходів забезпечення позову за правилами, встановленими  статтями 150-151 КАС України.
Надаючи правову оцінку доводам заявника, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що в даному випадку, як слідує з матеріалів справи, заявником не було підтверджено належними та достатніми доказами, в розумінні ст.ст.73-76 КАС України, обставини, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову завдадуть значної шкоди правам останнього або в подальшому унеможливлять їх захист.
Поряд з вказаним, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що визначений позивачем спосіб забезпечення адміністративного позову фактично спрямований на майбутнє та безпосередньо вирішує спір по суті, що не відповідає інституту забезпечення позову.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку що підстави для забезпечення адміністративного позову позивача у спосіб, визначений в заяві,  відсутні.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, відповідно до  ст.316 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а рішення або ухвала суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 248,  321,  325,  328,  329,  382,  383 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення, а ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року без змін.
Постанова  суду  апеляційної  інстанції  набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	Ю.М. Градовський    І.О. Турецька