ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
29травня 2025 року
м. Київ
справа № 404/2058/23
провадження № 51-471км24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції
захисника                                                    ОСОБА_6 ,
засудженого                                               ОСОБА_7 , 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_6 на вирок Кропивницького апеляційного суду від 19 червня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023121010000222, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жовті Води Дніпропетровської області, проживаючого у АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 вересня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
Стягнуто зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 300 000 гривень, на користь ОСОБА_9 - моральну шкоду в розмірі 500 000 грн, на користь держави - процесуальні витрати в розмірі 4554 гривні 76 копійок.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат. 
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 23 січня 2022 року о 06:47, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснюючи рух по вул. Соборній з боку вул. Комарова в напрямку вул. Великої Перспективної в м. Кропивницькому, в темну пору доби, був неуважним, не зупинився на червоний сигнал світлофора і під час проїзду регульованого пішохідного переходу на перехресті вулиць Соборної і Глінки допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які переходили проїзну частину з лівого на правий бік відповідно до напрямку його руху, в межах регульованого пішохідного переходу на зелений сигнал світлофора, що дозволяє рух пішоходів.
Унаслідок порушення ОСОБА_7 вимог п. 1.5, підпунктів «б» і «д» п. 2.3, підпункту «е» п. 8.7.3, п. 8.10 ПДР України сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої потерпілий ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до смерті, а потерпілий ОСОБА_11 - тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Кропивницький апеляційний суд 01 листопада 2023 року скасував вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалив новий вирок, яким призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
В іншій частині вирок місцевого суду залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 15 травня 2024 року вказаний вирок апеляційного суду було скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Далі, вироком Кропивницького апеляційного суду від 19 червня 2024 року вирок місцевого суду скасовано, ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_7 призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Строк відбуття покарання визначено рахувати з 19 червня 2024 року, зарахувавши перебування його під вартою у даному кримінальному провадженню в період з 01 грудня 2023 по 18 червня 2024 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок апеляційного суду змінити і призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Аргументуючи свою позицію, зазначає, що апеляційний суд не дотримався вимог ч. 3 ст. 439 КПК України, а саме: призначив  ОСОБА_7 більш суворе покарання не зважаючи на те, що Верховний Суд скасував попередній вирок апеляційного суду виключно за касаційною скаргою сторони захисту. 
У касаційній скарзі захисник  ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить вирок апеляційного суду змінити, призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки і на підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням.
Сторона захисту наводить доводи, аналогічні доводам прокурора, і крім того вважає, що суд апеляційної інстанції, призначаючи покарання, належним чином не мотивував рішення про неможливість застосування у цьому кримінальному провадженні інституту звільнення від відбування покарання, не зважив на всі дані про особу ОСОБА_7 , які в сукупності з пом`якшуючими обставинами є підставами для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням.
Позиції інших учасників судового провадження
 
У судовому засіданні захисник  ОСОБА_6 та засуджений  ОСОБА_12 підтримали вимоги своєї касаційної скарги і просили її задовольнити на викладених підставах. Також погодилися із доводами прокурора щодо незаконності вироку апеляційного суду.
Прокурор ОСОБА_5 просила задовольнити касаційну скаргу сторони обвинувачення на викладених у ній підставах. Крім цього, зазначила, що погоджується із касаційною скаргою сторони захисту тільки в частині недотримання апеляційним судом положень ч. 3 ст. 439 КПК України.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах вимог, викладених у касаційних скаргах.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки судів про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено та кваліфікація вчиненого в касаційних скаргах не оспорюються.
Натомість прокурор і сторона захисту вказують на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, які призвели до призначення засудженому надмірно суворого покарання.
Зокрема, прокурор і захисник вказують, що апеляційний суд не дотримався приписів ч. 3 ст. 439 КПК України та за результатами нового апеляційного перегляду вироку місцевого суду призначив обвинуваченому більш суворе покарання, не маючи на це належних правових підстав.
Перевіряючи такі доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає їх слушними виходячи із такого.
Як передбачено ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, встановлених цим Кодексом, а обґрунтованим - рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, тобто з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Частиною 3 ст. 439 КПК України визначено, що при новому розгляді у суді першої чи апеляційної інстанції застосування суворішого покарання або закону про більш тяжке кримінальне правопорушення допускається тільки за умови, що вирок було скасовано у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника, а також якщо при новому розгляді буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжке кримінальне правопорушення, або якщо збільшився обсяг обвинувачення.
Вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що вироком місцевого суду ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки та звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.
Апеляційний суд, 01 листопада 2023 року скасував вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, ухвалив новий вирок, яким призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, яке слід відбувати реально, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
В подальшому Верховний Суд, 15 травня 2024 рокускасував цей вирок апеляційного суду з ініціативи сторони захисту. У своєму рішенні колегія суддів касаційного кримінального суду вказала, що суд допустив істотні порушення вимог КПК України і під час нового розгляду їх необхідно усунути, а також ретельно перевірити доводи захисника щодо призначеного покарання, в повному обсязі врахувати обставини, які за законом мають правове значення для визначення виду і розміру покарання та форми його відбування і постановити рішення, яке б відповідало вимогам статей 370, 419 КПК
За результатами нового апеляційного розгляду колегія суддів 19 червня 2024 року ухвалила новий вирок, яким призначила ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Оскільки вирок Кропивницького апеляційного суду від 01 листопада 2023 року Верховний Суд скасував не з підстав необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, то виходячи із вимог ч. 3 ст. 439 КПК, ухвалюючи новий вирок від 19 червня 2024 року, апеляційний суд був позбавлений можливості призначити засудженому більш суворе покарання, ніж те, яке призначив суд 01 листопада 2023 року.
З огляду на викладене, вирок апеляційного суду від 19 червня 2024 рокуне можна визнати законним, обґрунтованим та вмотивованим, оскільки у даному випадку було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке призвело до призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання за відсутності правових підстав.
Положеннями ч. 1 ст. 438 КПК України передбачено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно з ч. 2 ст. 438 КПК України при вирішенні питання про наявність зазначених у частині 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
За правилами статей 436-437 КПК у межах своїх процесуальних повноважень суд касаційної інстанції може самостійно виправити допущену апеляційним судом помилку, змінити оскаржуване судове рішення і знизити призначене  ОСОБА_7 покарання до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Враховуючи наведене, касаційну скаргу прокурора та касаційну скаргу сторони захисту в частині недотримавня апеляційним судом приписів ч. 3 ст. 439 КПК України слід задовольнити.
Що стосується доводів сторони захисту про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування положень ст. 75 КК України, то такі є безпідставними.
Згідно з ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Обмеження щодо застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням, передбачені абзацом першим цієї частини, не застосовуються, якщо суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про визнання винуватості у кримінальних провадженнях щодо корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією.
Із системного аналізу вимог закону України про кримінальну відповідальність слідує, що, окрім вирішення питання про призначення певного виду та розміру покарання, суду потрібно встановити достатню підставу для звільнення від його відбування з випробуванням, при цьому належним чином вмотивувати таке рішення, дослідивши і оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, та врахувати, що ст. 75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави.
Так, мотивуючи своє рішення щодо обрання  ОСОБА_7  міри покарання, суд першої інстанції врахував, що обвинувачений визнав свою вину у скоєнні злочину; позитивно характеризується; на спеціалізованих обліках не перебуває; раніше не судимий; обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне повне відшкодування збитків потерпілому ОСОБА_11 ; відсутність обставин, що обтяжують покарання; і прийшов до висновку, що ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, тобто у мінімальному розмірі.
Також, враховуючи особу обвинуваченого, вищевказані пом`якшуючі обставини, місцевий суд прийшов до висновку, що виправлення і перевиховання останнього можливе без ізоляції від суспільства.
Апеляційний суд, оцінюючи правильність та справедливість призначеного  ОСОБА_7 покарання, взяв до уваги усі обставини, які були враховані місцевим судом, і прийшов до висновку, що рішення про виправлення та перевиховання останнього без реального відбування міри примусу є не обґрунтованим і підлягає скасуванню.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, поза увагою залишилося грубе порушення ОСОБА_7 ПДР - проїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофору; суспільна небезпечність та невідворотність наслідків вчиненого злочину - смерть одного потерпілого та отримання іншим тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Таким чином, повною мірою врахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, зваживши на принцип індивідуалізації покарання, апеляційний суд призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально.
Зважаючи на тяжкість і наслідки вказаного кримінального правопорушення, колегія суддів касаційного кримінального суду вважала, що правових підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України немає.
Слід вказати, що ці ж самі доводи захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, необхідність застосування інституту умовного звільнення були предметом перевірки суду апеляційної інстанції після скасування Верховним Судом попереднього вироку. Кропивницький апеляційний суд у змагальній процедурі ретельно перевірив і вмотивовано з наведенням положень закону, якими він керувався, обґрунтовано їх відхилив.
Усі обставини, на які посилається захисник у касаційній скарзі і які характеризують особу засудженого у тому числі після вчинення кримінального правопорушення, були належним чином враховані та є підставою для призначення ОСОБА_7 покарання у мінімальному розмірі. 
Аргументи сторони захисту про неналежну оцінку позиції потерпілих щодо порядку відбування ОСОБА_7 покарання, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Варто зауважити, що відповідно до позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року (справа № 682/956/17, провадження № 13-31кс19) позиція потерпілих стосовно призначення покарання у справах такої ж категорії, як кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , не є визначальною для суду, враховується в сукупності із іншими обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не має над ними пріоритету.
Підстав вважати, що покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, яке слід відбувати реально є явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає.
Враховуючи викладене, у цій частині касаційна скарга сторони захисту задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
Касаційну скаргу прокурора задовольнити, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Вирок Кропивницького апеляційного суду від 19 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити.
Пом`якшити призначене ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
У решті вирок апеляційного суду залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                               ОСОБА_3