ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року 
м. Київ

cправа №  916/2300/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульський Г.   М. - головуючий, Краснов Є.   В., Рогач Л.   І.,
секретар судового засідання Лихошерст І.   Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Комунальної установи ?ОДЕСРЕКЛАМА? Одеської міської ради
на додаткову постанову Південно   -   західного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 (колегія суддів у складі: Діброва Г.   І. - головуючий, Колоколов С.   І., Савицький Я.   Ф.)
за позовом Комунальної установи ?ОДЕСРЕКЛАМА? Одеської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю ?СТРІТ В`Ю?
про стягнення суми
за участю:
позивача: Джига В.   І. (самопредставництво)
відповідача: Яновський В.   С. (керівник)
ВСТАНОВИВ:
1.          Короткий зміст і підстави позовних вимог
1.1.          Комунальна установа ?ОДЕСРЕКЛАМА? Одеської міської ради звернулося з позовом до суду до Товариства з обмеженою відповідальністю ?СТРІТ В`Ю?, у якому просило стягнути 8   359   265,   57 грн заборгованості за договором від 14.07.2011 №   6   -   рд на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів, з яких: 5   626   005,   51 грн основного боргу та 2   733   260,   06 грн пені.
1.2.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення умов договору відповідачем не були сплачені у повному обсязі кошти за тимчасове користування місцями для розташування рекламних засобів, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виник борг у вищезазначеному розміру, що стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом для захисту порушених прав та законних інтересів.
2.          Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1.          Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.09.2024, позов задоволено у повному обсязі.
2.2.          Постановою Південно   -   західного апеляційного господарського суду від 24.03.2025, вказане рішення суду скасовано частково, резолютивну частину рішення суду викладено наступним чином: «Позовні вимоги Комунальної установи ?ОДЕСРЕКЛАМА? Одеської міської ради, м.   Одеса до Товариства з обмеженою відповідальністю ?СТРІТ В`Ю?, м.   Одеса про стягнення грошових коштів в сумі 8   359   265 грн.   57   коп. задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ?СТРІТ В`Ю? (ЄДРПОУ 36792036, м.   Одеса Французький бульвар 54/23, приміщення 102) на користь Комунальної установи "Одесреклама" Одеської міської ради (ЄДРПОУ 25830211, вул.   Косовська, 2-Д, м.   Одеса 65022) суму основного боргу у розмірі 5   626   005   грн. 51   коп, пеню у розмірі 273   326   грн. Відмовити у задоволенні позовних вимог Комунальної установи ?ОДЕСРЕКЛАМА? Одеської міської ради, м.   Одеса до Товариства з обмеженою відповідальністю ?СТРІТ В`Ю?, м.   Одеса про стягнення пені у розмірі 2 459 934 грн. 05 коп.». В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 11.09.2024 у справі №   916/2300/24 залишено без змін.
2.3.          Оскаржуваною додатковою постановою Південно   -   західного апеляційного господарського суду від 24.03.2025, стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 100   311,18   грн, стягнуто з позивача на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 135   430,00 грн.
2.4.          Додаткова постанова апеляційного суду в оскаржуваній частині мотивована тим, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
3.          Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи
3.1.          У касаційній скарзі позивач просить скасувати оскаржену додаткову постанову суду в частині покладення на позивача судового збору за подання апеляційної скарги та в цій частині прийняти нове рішення, яким судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на відповідача.
3.2.          На обґрунтування касаційної скарги заявник послався на те, що оскаржувана додаткова постанова прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник касаційної скарги вважає, що апеляційний суд не врахував правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, які викладено у постановах Верховного Суду від 03.04.2018 у справі №   902/339/16, від 04.05.2018 у справі №   917/1068/17, від 05.04.2018 у справі №   917/1006/16, від 10.03.2021 у справі №   904/5702/19, від 16.10.2019 у справі №   910/143/19. Також скаржник вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
3.3.          Поданий відповідачем відзив на касаційну скаргу не може бути прийнятий до розгляду виходячи із наступного.
3.4.          Частиною першою статті 295 Господарського процесуального кодексу України (далі   -   ГПК України) передбачено, що учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження.
3.5.          У даній справі ухвалою Верховного Суду від 07.05.2025 учасникам справи було встановлено строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 22.05.2025. Проте відзив надісланий відповідачем засобами електронного зв`язку ?Електронний суд? 25.05.2025, тобто поза межами зазначеного строку.
3.6.          Згідно частини 4 статті 13 цього Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
3.7.          Відповідно до положень частини 1 статті 118 вказаного Кодексу право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
3.8.          Отже поза межами вказаного строку право на подачу відзиву відсутнє.
3.9.          На підставі викладеного, відзив залишений судом без розгляду, оскільки він був поданий після закінчення строку, наданого для його подання, без наявності поважних причин.
4.          Мотивувальна частина
4.1.          Предметом касаційного оскарження є оскаржувана додаткова постанова в частині стягнення з позивача судового збору у розмірі 135   430,00 грн за подання апеляційної скарги.
4.2.          Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).
4.3.          Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити своє право в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
4.4.          Згідно із статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
4.5.          Пунктом 2 частини першої статті 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
4.6.          Оскарженою у касаційному порядку додатковою постановою суд апеляційної інстанції покладаючи на позивача витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги, свій висновок мотивував тим, що ці витрати покладаються пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
4.7.          При цьому у цій додатковій постанові суд апеляційної інстанції зазначив, що з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного суду від 04.05.2018 року у справі №   917/1068/17, судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.
4.8.          З наведеного вбачається, що суд апеляційної інстанції вирішуючи питання щодо розподілу витрат за розгляд апеляційної скарги, дійшов взаємовиключних висновків щодо підстав здійснення такого розподілу.
4.9.          Разом з тим, суд касаційної інстанції зазначає, що рішення Господарського суду Одеської області від 11.09.2024 позов було задоволено повністю, а оскарженою у касаційному порядку додатковою постановою суду апеляційної інстанції це рішення суду скасовано частково і за наслідками такого скасування судом апеляційної інстанції було лише зменшено розмір присудженої до стягнення пені.
4.10.          Так у постанові суду апеляційної інстанції зазначено, що цей суду, користуючись правом, наданим положеннями чинного законодавства, дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення належної до сплати суми пені на 90 % (з 2   733   260   грн 06   коп. до 273   326 грн.)
4.11.          Колегія суддів зазначає, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення не є наслідком необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а є виключно застосуванням судом свого права на таке зменшення, передбаченого законодавством. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19.12.2024 у справі №   922/1248/24, від 03.04.2018 у справі №   902/339/16, від 10.03.2021 у справі №   904/5702/19, від 14.06.2022 у справі №   905/2135/19, від 29.04.2025 у справі №   911/3065/23.
4.12.          Наведене свідчить про те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення статті 129 ГПК України та дійшов помилкового висновку про покладення судового збору на позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
4.13.          В іншій частині додаткова постанову Південно   -   західного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 у касаційному порядку не оскаржується, тому судом касаційної інстанції не переглядається.
4.14.          Безпідставними є посилання заявника касаційної скарги на постанови Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №   917/1068/17, від 05.04.2018 у справі №   917/1006/16 щодо застосування частини 9 статті 129 ГПК України, оскільки у наведених справах судом касаційної інстанції було застосовано відповідні положення статті 49 ГПК України у редакції до 15.12.2017, що виключає правові підстави застосування останньої до спірних правовідносин.
4.15.          Відповідно до статті 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права (ч.   1). Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення   (ч.   2).
4.16.          Зважаючи на викладене, оскаржувана додаткова постанова суду в частині покладення судових витрат на позивача підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення у цій частині, яким ці витрати слід покласти на відповідача.
Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 311, 315, 317 ГПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Комунальної установи ?ОДЕСРЕКЛАМА? Одеської міської ради задовольнити.
Додаткову постанову Південно   -   західного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 у справі №   916/2300/24 в частині стягнення з Комунальної установи ?ОДЕСРЕКЛАМА? Одеської міської ради (код ЄДРПОУ 25830211) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ?СТРІТ В`Ю? (код ЄДРПОУ 36792036) судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 135   430,00   грн скасувати та у цій частині ухвалити нове рішення, яким витрати по сплаті судового збору покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю ?СТРІТ   В`Ю?.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                            Г.   М. Мачульський

Судді                                                                                          Є.   В. Краснов

                                                                                          Л.   І. Рогач