ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року 
м. Київ

cправа №  924/622/23 (924/483/24) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пєскова В. Г., суддів: Картере В. І., Огородніка К. М.
за участю секретаря судового засідання Багнюка І. І., 

учасники справи:
представники учасників справи в судове засідання не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1   (вх.№ 10174/2024)

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2024
у складі колегії суддів: Миханюк М. В.- головуючого, Крейбух О. Г., Юрчук М. І.
та на рішення Господарського суду Хмельницької області від 05.09.2024
у складі судді Гладія С.В.
у справі № 924/622/23 (924/483/24)

за позовом ОСОБА_2 
до  ОСОБА_1 
про стягнення 522 266,90 грн.
за зустрічним позовом ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 
про усунення ОСОБА_1 як власнику квартири АДРЕСА_1 перешкод у користуванні цією квартирою шляхом виселення з неї ОСОБА_2 
про вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 
про стягнення 64 000,00 грн

у межах справи № 924/622/23
за заявою  ОСОБА_2 
про  неплатоспроможність фізичної особи

ВСТАНОВИВ
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
1.          26.09.2003 між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір позики, відповідно до пункту 1 якого позикодавець передав у власність позичальника валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 16 520 доларів США, а позичальник прийняв їх і зобов`язується повернути позикодавцю 16   520 доларів США не пізніше 04 червня 2022 року - частинами (з розстроченням) в такому порядку та строки: не пізніше 04 липня 2021 року - 210 доларів США; не пізніше 04 серпня 2021 року - 210 доларів США; не пізніше 04 вересня 2021 року - 210 доларів США; не пізніше 04 жовтня 2021 року - 210 доларів США; не пізніше 04 листопада 2021 року - 210 доларів США; не пізніше 04 грудня 2021 року - 210 доларів США; не пізніше 04 січня 2022 року - 210 доларів США; не пізніше 04 лютого 2022 року - 210 доларів США; не пізніше 04 березня 2022 року - 210 доларів США; не пізніше 04 квітня 2022 року - 210 доларів США; не пізніше 04 травня 2022 року - 210 доларів США; не пізніше 04 червня 2022 року - 14 210 доларів США. В разі порушення будь-якого із вказаних вище строків часткових повернень або остаточного розрахунку, Позичальник повинен сплатити на користь Позикодавця неустойку у вигляді пені в розмірі 2,0% (два відсотки) від простроченої поверненням суми за кожен день такого прострочення. Сторони виважено підійшли до питання визначення розміру неустойки і не вважають її розмір за великим чи таким, що може призвести до безпідставного збагачення Позикодавця. Навпаки, Сторони переконані, що лише такий розмір неустойки є достатнім для захисту прав Позикодавця і забезпечить досягнення мети її застосування - належного виконання Позичальником його зобов`язань - або його покарання в разі порушення ним прав Позикодавця.
2.          Відповідно до п. 2 договору позичальник стверджує наступне: зазначені в цьому Договорі кошти (валютні цінності) я отримав від Позикодавця безпосередньо перед підписанням цього Договору; одержані від Позикодавця валютні цінності будуть витрачені мною на придбання та ремонт квартири АДРЕСА_1 ; я розумію та згоден із тим, що мої зобов`язання за цим Договором при простроченні повернення позики можуть бути виконані в тому числі й зверненням стягнення на придбану за позичені за цим Договором кошти квартиру АДРЕСА_1 , яку після набрання чинності Законом України "Про іпотеку" № 898-1V від 05.06.2003 року я зобов`язуюсь передати Позикодавцеві в заставу (іпотеку) в забезпечення зобов`язань за цим Договором - на першу вимогу Позикодавця; якщо до припинення моїх зобов`язань за цим Договором набере законної сили будь-яке судове рішення про стягнення з мене грошової суми або вилучення належного мені майна, я зобов`язаний сповістити про це Позикодавця протягом не більш як 5 (п`яти) днів. За невиконання цієї умови Позичальник зобов`язаний сплатити на користь Позикодавця штраф в розмірі 25 % (двадцять п`ять відсотків) від розміру позики за цим Договором; я згоден із тим, що будь-яка кореспонденція на моє ім`я має надсилатися на зазначену в цьому Договорі адресу місця мого проживання цінними листами. Така кореспонденція має вважатися отриманою мною в день її надходження на поштове відділення, що обслуговує цю адресу, незалежно від того, чи отримав я її особисто. Достатнім доказом отримання мною кореспонденції від Позикодавця має сприйматися будь який поштовий документ, що підтвердить її надходження до зазначеного поштового відділення. А поштовий документ, згідно якого я не проживаю за цією адресою або який повернувся з відміткою "За закінченням строку зберігання", має сприйматися - крім того - достатнім доказом моєї відмови від виконання зобов`язань за цим Договором.
3.          Пунктом 3 договору Сторони передбачили, що виконання Позичальником його зобов`язань з повернення Позикодавцеві позики буде підтверджуватися розписками Позикодавця або його представника (-ків), що діятиме (-муть) на підставі довіреності, посвідченої нотаріально.
4.          Відповідно до п. 4 договору Позичальник обізнаний з положенням ст. 177 ЦК УРСР, що дозволяє йому виконати своє зобов`язання внесенням боргу в депозит державної нотаріальної контори або приватного нотаріуса, які повідомляють про це кредитора. З огляду на цю умову, Сторони домовилися, що прострочення Позикодавця як кредитора за цим Договором неможливе, і в разі виникнення спору щодо неналежного виконання (невиконання, неповного або несвоєчасного виконання) Позичальником його зобов`язань, він не вправі посилатися на прострочення кредитора як на поважність причин невиконання (неповного чи несвоєчасного виконання) ним своїх зобов`язань з повернення Позикодавцеві позичених в нього коштів.
5.          Згідно п. 5 договору Сторони домовилися, що зміни або доповнення до цього Договору можуть бути внесені лише шляхом укладення письмових додаткових договорів або угод.
6.          Пунктом 6 договору передбачено, що договір може бути пролонгований за згодою Сторін і вважається пролонгованим на невизначений строк, якщо Сторони не висловили проти цього своїх письмових заперечень. Пролонгація цього Договору не є підставою для звільнення Позичальника від відповідальності у вигляді неустойки за невиконання ним своїх зобов`язань у визначені цим Договором строки, а лише унеможливлює пропуск Позикодавцем строку позовної давності за вимогами про стягнення з Позичальника суми позичених йому Позикодавцем за цим Договором коштів.
7.          Відповідно до п. 7 договору Сторони розуміють та згодні з тим, що використання валютних цінностей в цьому договорі не суперечить законодавству України, оскільки вони підпадають під визначення речей, визначених родовими ознаками. Обмеження у вигляді отримання індивідуальної ліцензії НБУ на фізичних осіб не розповсюджується. Відсутність встановленого законом порядку вчинення таких правочинів не є забороною на цивільний обіг валютних цінностей, що підтверджено практикою їх обігу.
8.          Даний договір підписаний сторонами.
9.          04.06.2021 між ОСОБА_1 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (Іпотекодавець) укладено іпотечний договір відповідно до пункту 1 якого даний договір забезпечує зобов`язання ОСОБА_2 за договором позики, укладеним 26.09.2003 між сторонами у простій письмовій формі, за яким Іпотекодержатель передав, а боржник прийняв у власність валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 16 520 доларів США, і зобов`язується повернути іпотекодержателю вказані валютні цінності у вигляді в натурі та на суму не пізніше четвертого червня дві тисячі двадцять другого року включно, частинами (з розстроченням) у порядку та строки, що передбачені в договорі позики.
10.          Відповідно до п. 2 договору Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 .
11.          Пунктом 3 договору передбачено, що предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві особистої приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Палінчак Т. В. 26.09.2003 за реєстровим № 4734, зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 05.10.2003. Право власності зареєстроване Хмельницьким бюро технічної інвентаризації 05.10.2003, реєстраційний номер: 2734322, згідно з Витягом № 1645055 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.10.2003.
12.          Відповідно до п. 4 договору сторони домовились, що вартість предмета іпотеки складає 1 000 000 гривень 00 копійок. Оцінка предмету іпотеки проведена за згодою сторін з урахуванням ринкових цін на день укладання Договору та обсягу можливих витрат, пов`язаних з його продажем.
13.          Згідно з п. 7 договору предмет іпотеки, передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями і залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця. Документи, що посвідчують право власності на предмет іпотеки та технічна документація залишаються у Іпотекодержателя.
14.          Предмет іпотеки, а також права на нього, не можуть бути використані Іпотекодавцем в якості предмету будь-яких правочинів, договорів та угод, без письмової згоди Іпотекодержателя. (п. 8 договору).
15.          Відповідно до п. 9 договору Іпотекодержатель здобуває право звернення стягнення на предмет іпотеки при простроченні Іпотекодавцем сплати боргу за договором позики, в забезпечення виконання якої укладається цей договір. Сторони дійшли згоди, що будь-яка кореспонденція на ім`я боржника має надсилатися цінними листами з повідомленнями про вручення на зазначену в цьому Договорі та договорі позики адресу місця реєстрації листом з повідомленням. Така кореспонденція має вважатися отриманою Іпотекодавцем (боржником) в день її надходження на поштове відділення, що обслуговує дім за цією адресою, незалежно від того, чи отримав Іпотекодавець її особисто, та незалежно від причин неотримання особисто. Так, достатнім доказом отримання кореспонденції від Іпотекодержателя та/або від нотаріуса має сприйматися будь-який поштовий документ, що підтвердить її надходження до зазначеного поштового відділення. А поштовий документ, згідно з яким Іпотекодавець, боржник не проживає за зазначеною вище адресою або який повернувся з відміткою "За закінченням строку зберігання", має сприйматися - крім того - достатнім доказом: відмови Іпотекодавця, боржника від виконання зобов`язань за цим договором, невиконання вимоги про дострокове повернення всієї позики та виникнення у кредитора права дострокового повернення всієї позики і права звернення стягнення на майно, заставлене Іпотекодавцем у забезпечення виконання зобов`язань за договором позики. За рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення в повному обсязі згідно зі ст. 7 Закону України "Про іпотеку", надалі - "Закон", включаючи сплату усіх процентів, відшкодування збитків завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання предмета іпотеки, а також витрат, пов`язаних з продажем предмета іпотеки.
16.          Згідно з п. 11 договору Іпотекодавець зобов`язаний у випадку несплати предмету позики, згідно договору позики, звільнити предмет іпотеки, а також виписатися (знятися з реєстрації) та виписати (зняти з реєстрації) всіх мешканців з предмета іпотеки в місячний термін.
17.          Відповідно до п. 17 договору цей Договір набирає чинності з моменту нотаріального посвідчення Договору і діє до повного виконання Іпотекодавцем своїх зобов`язань перед Іпотекодержателем. Зобов`язання, забезпечене іпотекою, буде виконаним, якщо виконано в повному обсязі договір позики.
18.          Даний договір підписаний сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Богдановичем А.О. та зареєсторований в реєстрі за номером 985.
19.          22.06.2022 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору позики від 26.09.2003 та укладеного в його забезпечення Іпотечного договору, 04.06.2021 посвідченого ПН ХМНО Богданович А.О. за №985.
20.          Відповідно до пункту 1 додаткової угоди додатково до коштів в сумі 16   520 доларів США, переданих Позикодавцем Позичальникові при укладенні Сторонами Договору позики від 26.09.2003, безпосередньо перед підписанням Сторонами цієї Додаткової угоди № 1 Позикодавець через Представника передав Позичальникові, а Позичальник прийняв в позику валютні цінності на суму ще 2 520 доларів США. Факт одержання цих грошей саме у вказаному розмірі вичерпно підтверджується фактом підписання Позичальником цієї Додаткової угоди № 1 і будь-якого іншого доказування не потребує.
21.          Пунктом 2 додаткової угоди передбачено, що всього за Договором позики від 26.09.2003, з урахуванням цієї Додаткової угоди № 1, Позикодавець через Представника передав, а Позичальник прийняв від Позикодавця валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 19040 доларів США, остаточний термін повернення яких Сторони домовилися розстрочити до 04.06.2023 року і які, виходячи з гіпотези ч. 2 ст. 1050 ЦК України, Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві частинами (з розстроченням) в порядку та строки згідно нової редакції пункту 1 Договору позики.
22.          Згідно з п. 3 додаткової угоди у зв`язку зі збільшенням загальної суми позичених коштів та додатковим розстроченням повернення позичених Позикодавцем Позичальникові коштів, із укладенням цієї Додаткової угоди №   1 Сторони домовилися внести до Договору позики від 26.09.2003 та укладеного в його забезпечення Іпотечного договору, 04.06.2021 посвідченого ПН ХМНО Богданович А. О. за реєстровим № 985, такі зміни, а саме:

3.1. Викласти абзац 1 пункту 1 Договору позики від 26 вересня 2003 року в наступній редакції:

"1. Позикодавець через Представника передав у власність Позичальника 19   040 (дев`ятнадцять тисяч сорок) доларів США ("Предмет Позики"), а Позичальник прийняв ці кошти і зобов`язується повернути Позикодавцю 19 040 (дев`ятнадцять тисяч сорок) доларів США не пізніше 04 червня 2023 року - частинами (з розстроченням) в такі порядку та терміни: не пізніше 04 серпня 2022 року - 210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 вересня 2022 року - 210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 жовтня 2022 року - 210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 листопада 2022 року - 210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 грудня 2022 року - 210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 січня 2023 року - 210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 лютого 2023 року - 210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 березня 2023 року - 210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 квітня 2023 року -210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 травня 2023 року - 210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 червня 2023 року - 16 940 (шістнадцять тисяч дев`ятсот сорок) доларів США".
23.          Відповідно до п. 3.4 додаткової угоди викладено абзац 1 пункту 1 Іпотечного договору, 04.06.2021 року посвідченого ПН ХМНО Богданович А. О. за реєстровим № 985, щодо опису Основного зобов`язання, забезпеченого цією іпотекою, в наступній редакції, а саме:

"1. Цей Іпотечний договір укладений з метою забезпечення виконання власних зобов`язань Іпотекодавця ОСОБА_2 за укладеним ним як позичальником (боржником) із Іпотекодержателем (Позикодавцем, Кредитором) ОСОБА_1 у простій письмовій формі Договором позики від 26.09.2003 року в редакції відповідно до Додаткової угоди № 1 від 22.06.2022 року (разом - "Основне зобов`язання"), з повернення позичених коштів в сумі 19 040 (дев`ятнадцять тисяч сорок) доларів США в строк до 04.06.2023 року - частинами (з розстроченням) у визначені Договором позики порядку та строки (терміни), сплати неустойки в разі їх порушення та відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди тощо.".
24.          Пунктом п. 5 додаткової угоди передбачено, що ця Додаткова угода вступає в силу і є укладеною з моменту підписання її Сторонами, оскільки передбачені нею кошти вже передані Представником Позикодавця Позичальникові безпосередньо перед її підписанням.
25.          Дана додаткова угода підписана сторонами.
26.          Як встановили суди попередніх інстанцій, додаткова угода №1 до договору позики від 26.09.2003 та до іпотечного договору від 04.06.2021 укладена 22.06.2022, тобто після укладання іпотечного договору від 04.06.2021 і нотаріально не посвідчена в частині внесення змін до іпотечного договору.
27.          13.12.2022 ОСОБА_1 надіслав ОСОБА_2 вимогу про дострокове повернення всієї суми неповернутої частини позики (згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України) з одночасною вимогою про усунення порушення виконання зобов`язань з поверненням боргу за договором позики, з викладом їх стислого змісту та вимогою про виконання у тридцятиденний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання (відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку"), в якій просить повернути 19 040 доларів США основного боргу, 42 037 доларів США процентів, 1 348 долари США неустойки - загалом 62 461 доларів США, а у разі невиконання вимог добровільно змушений розпочати процедуру звернення стягнення на заставлене за Іпотечним договором майно - квартиру АДРЕСА_1 .
28.          22.09.2023 ОСОБА_1 надіслав письмову вимогу про дострокове повернення всієї суми неповернутої частини позики (згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України) з одночасною вимогою про усунення порушення виконання зобов`язань з поверненням боргу за договором позики, з викладом їх стислого змісту та вимогою про виконання у тридцятиденний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання (відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку"), в якій просить повернути 19 040 доларів США основного боргу, 45 633 доларів США процентів, 197 доларів США - 3% річних, 48 689 доларів США неустойки - разом 113 559 доларів США, а у разі невиконання вимог добровільно змушений розпочати процедуру звернення стягнення на заставлене за Іпотечним договором майно - квартиру АДРЕСА_1 .
29.          25.10.2023 ОСОБА_1 надіслав ОСОБА_2 вимогу про дострокове повернення всієї суми неповернутої частини позики (згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України) з одночасною вимогою про усунення порушення виконання зобов`язань з поверненням боргу за договором позики, з викладом їх стислого змісту та вимогою про виконання у тридцятиденний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання (відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку"), в якій просить повернути 19 040 доларів США основного боргу, 45 977 доларів США процентів, 248 доларів США - 3% річних, 61 229 доларів США неустойки - разом 126 494 доларів США та у разі невиконання вимог добровільно змушений розпочати процедуру звернення стягнення на заставлене за Іпотечним договором майно - квартиру АДРЕСА_1 .
30.          28.11.2023 ОСОБА_1 замовив оцінку предмету іпотеки у суб`єкта оціночної діяльності ТОВ "Консалтінг експерт І", відповідно до якої станом на день проведення оцінки вартість предмету іпотеки складала 1 237 395 грн, що підтверджується звітом з незалежної оцінки майна: квартира, загальною площею 49,8 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , власником якої є ОСОБА_2 .
31.          28.12.2023 ОСОБА_1 звернувся до управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради з довідкою іпотекодержателя за Іпотечним договором, 04.06.2021 року посвідченим ПН ХМНО Богданович А. О. за № 985, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше десяти днів до дня подання документів для проведення державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення державної реєстрації, згідно якої просив здійснити реєстрацію права власності на ОСОБА_1 на предмет іпотеки та згідно якої сума боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором іпотеки складає: 19 040 доларів США основного боргу, 46 507 доларів США процентів, 348 доларів США - 3% річних, 85 549 доларів США неустойки - разом 151 444 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (37,5225 грн.), станом на день складання довідки склало 5 682 557,49 грн.
32.          09.01.2024 рішенням державного реєстратора Хмельницької міської ради Ачкасовою Азімою Зіяфеддінівною за № 71047986 від 09.01.2024 вирішено провести державну реєстрацію права власності за заявою від 04.01.2024 за реєстраційним номером 58825052 відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.20215 №1127.
33.          Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 375596928 від 23.04.2024, ОСОБА_1 з 04.01.2024 (номер відомостей про речове право: 53234977) є власником квартири, загальною площею 49,8 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Право власності на зазначене нерухоме майно виникло на підставі іпотечного договору №985 від 04.06.2021р.
34.          18.01.2024 ОСОБА_1 надіслав ОСОБА_2 вимогу добровільно виселитися з квартири АДРЕСА_1 протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги та звільнити квартиру від особистих речей та виселити з квартири АДРЕСА_1 всіх осіб (мешканців), що проживають там з дозволу чи згоди або без таких дозволу (згоди), а також звільнити квартиру від їх особистих речей.
35.          14.02.2024 ОСОБА_1 повторно надіслав ОСОБА_2 вимогу добровільно виселитися з квартири АДРЕСА_1 протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги та звільнити квартиру від особистих речей та виселити з квартири АДРЕСА_1 всіх осіб (мешканців), що проживають там з дозволу чи згоди або без таких дозволу (згоди), а також звільнити квартиру від їх особистих речей.
36.          25.04.2024 ОСОБА_2 надіслав ОСОБА_1 заяву про відмову в задоволенні вимоги про виселення, в якій вважає, що вимога про виселення з квартири АДРЕСА_1 є незаконно та такою, що посягає на недоторканість конституційного права ОСОБА_2 на житло.
37.          Також, як встановили суди попередніх інстанцій, ОСОБА_1 до матеріалів справи додано попередній договір оренди квартири від 10.01.2024, який укладений між ОСОБА_1 (Орендодавець) та ОСОБА_3 (Орендар).
38.          Відповідно до п. 1.1 договору, сторони зобов`язуються в строк до 31.03.2024 укласти договір оренди (Основний договір) розташованої на 10-му поверсі квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,8 кв.м., що належатиме Орендодавцеві на праві власності відповідно до Іпотечного договору, 04.06.2021 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Богданович А.О. за реєстрованим №985.
39.          Відповідно до п. 3.1 попереднього договору у разі відмови сторони від укладення Основного договору, ця сторона сплачує іншій стороні штраф у 3-кратному розмірі від щомісячного розміру орендної плати та відшкодовує завдані такою відмовою збитки.
40.          До матеріалів справи долучено також вимогу ОСОБА_3 про сплату штрафу відповідно до умов згідно п. 3.1 Попереднього договору від 10.01.2024 оренди квартири АДРЕСА_1 в якій просить сплатити штраф в сумі 27 000 грн, у зв`язку з не укладенням сторонами договору оренди.
41.          Матеріали справи містять квитанцію № 200797001 про сплату ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 27 000 грн штрафу.

Короткий зміст первісних позовних вимог
42.           ОСОБА_2 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 522 266,90 грн, з яких 509 542,23 грн основного боргу в якості повернення різниці між 90% вартості предмету іпотеки та сумою боргу за договором позики від 26.10.2003, 7 169,85 грн інфляційного нарахування та 5 554,85 грн - 3% річних.
43.          Позивач стверджує, що розмір боргу, вказаний ОСОБА_1 у вимозі та при зверненні  до державного реєстратора є незаконно збільшеним, оскільки укладений договір позики є безпроцентним, іноземна валюта не підлягає індексації, а неустойка не підлягає нарахуванню відповідно до положень п. 18 Прикінцевих положень Цивільного кодексу України. Також позивач доводить, що договір іпотеки не забезпечує зобов`язання з урахуванням додаткової угоди від 22.06.2022, отже забезпеченою є сума 16   520 доларів США. Позивач стверджує, що ОСОБА_1 набув у власність предмет іпотеки, вартість якого є більшою за розмір боргу, тому на підставі ст. 37 Закону України "Про іпотеку" відповідач мав відшкодувати іпотекодавцю 509 542,23 грн перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечення іпотекою вимог іпотекодержателя. Оскільки, за доводом позивача, відповідач з 04.01.2024 без достатньої правової підстави володіє коштами позивача, вказане є підставою для нарахування на цю суму індексу інфляції та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України. 

Короткий зміст зустрічних позовних вимог 
44.           ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про усунення ОСОБА_1 як власнику квартири АДРЕСА_1 перешкод у користуванні цією квартирою шляхом виселення  з  неї   ОСОБА_2 , про вселення   ОСОБА_1  в  квартиру   АДРЕСА_1  та  про  стягнення   64 000  грн, з яких 27 000 грн  збитків, 27   000 грн упущеної вигоди за період з 01.04.2024 по 30.06.2024, 10   000 грн моральної шкоди.      
45.          Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на те, що відповідно до іпотечного договору він набув право власності на квартиру, проте доступу до неї не отримав, в зв`язку з тим, що ОСОБА_2 в порушення абз. 3 п. 12 іпотечного договору та ч. 2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" не звільнив приміщення та продовжує ним користуватися.
46.           ОСОБА_1 доводить, що сплачена на користь ОСОБА_3 сума неустойки (27 000 грн) за порушення умов попереднього договору оренди квартири складає реальні збитки, понесені ОСОБА_4 через порушення ОСОБА_2 його прав власника на квартиру, а упущена вигода (27 000 грн) складається з  сум доходів на рівні 9 000 грн на місяць, які ОСОБА_1 міг би реально отримати за здавання квартири в оренду. 
47.          Щодо заявленої до стягнення моральної шкоди в сумі 10 000 грн, ОСОБА_1 зазначає, що через неправомірні дії ОСОБА_2 , перенесені хвороби, необхідність подальшого лікування позивач за зустрічним позовом перебуває у тяжкій формі фрустрації, що вкрай негативно впливає на психоемоційний стан ОСОБА_1 .
48.          14.08.2024 ОСОБА_1 до суду першої інстанції було подано заяву, в якій він просив зарахувати присуджені йому за результатом вирішення його зустрічного позову та належні до стягнення на його користь з ОСОБА_2 кошти, а також визнаний ОСОБА_2 , але не визнаний ним як забезпечений  іпотекою борг в сумі 2 520 доларів США (за курсом НБУ на дату вирішення справи) - із задоволеною судом частиною грошових вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в результаті розв`язання первісного позову ОСОБА_2 . 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
49.          05.09.2024 рішенням Господарського суду Хмельницької області у справі №924/622/23 (924/483/24) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 522 266,90 грн задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - 509 542,23 грн основного боргу в якості повернення різниці між 90% вартості предмету іпотеки та сумою боргу за договором позики  від  26.10.2003, 7 169,85 грн інфляційного  нарахування, 5 554,85 грн   3% річних.
Стягнуто  з   ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету судовий збір в сумі 7   834,00 грн.
Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення ОСОБА_1 як власнику квартири АДРЕСА_1 перешкод у користуванні цією квартирою шляхом виселення з неї ОСОБА_2 , про вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 ,  про  стягнення  64 000  грн,  з  яких   27 000 грн збитків, 27 000 грн упущеної вигоди за період з 01.04.2024 по 30.06.2024, 10 000 грн моральної шкоди  - задоволено частково.
Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 грн витрат на правничу допомогу. 
В решті позову - відмовлено.
50.          Суд першої інстанції визнав безпідставним нарахування позикодавцем процентів, оскільки законодавством не передбачено встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти; безпідставним нарахування 3 % річних, оскільки іноземна валюта індексації не підлягає, безпідставним нарахування пені з посиланням на п. 18 Прикінцевих положень Цивільного кодексу України. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що заборгованість за договором позики становить 19 040 доларів США, а не як зазначав відповідач в своїх вимогах до позивача. Судом також встановлено забезпеченою вимогою ОСОБА_1 за рахунок предмету іпотеки суму в 16   520 доларів США, що станом на день звернення із заявою до Господарського суду Хмельницької області про неплатоспроможність складало 604 113,27 грн.
51.          Задовольняючи первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , суд з посиланням на ст.ст. 1, 7, 12, 33, 35, 36, 37 Закону України "Про іпотеку", ст.ст. 334, 625 ЦК України, ст.ст. 2, 11, 18 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", вказав, що відповідач задовольнив свої вимоги шляхом оформлення права власності на предмет іпотеки на суму 1 237 395,00 грн, чим перевищив 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя та не відшкодував позивачу таке перевищення. 
52.          Здійснивши розрахунок, суд першої інстанції дійшов висновку, що різниця між 90% від вартості предмета іпотеки та сумою боргу становить 509   542,23 грн (1 113 655,50 грн-604 113,27 грн = 509 542,23 грн), яка не відшкодована, а тому є підставна. Крім того, суд, здійснивши перерахунок дійшов висновку, що позовні вимоги позивача за первісним позовом в частині стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 7 169,85 грн інфляційних втрат та 5 554,85 грн 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі. Таким чином, суд першої інстанції вирішив задовольнити первісний позов.
53.          Щодо зустрічного позову, суд першої інстанції, з посиланням на ст.ст. 15 ЦК України, ст. ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст.3, 12, 33, 35, 35, 36, 37, 40 Закону України "Про іпотеку", умови іпотечного договору від 04.06.2021, постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц, ст.ст. 317, 319, 383, 391 ЦК України вказавши, що  відповідач ОСОБА_2 відмовився звільнити квартиру АДРЕСА_1 , дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 в частині усунення ОСОБА_1 як власнику вказаної квартири перешкод у користуванні цією квартирою шляхом виселення з неї ОСОБА_2 обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволенню.
54.          Щодо вимоги про вселення позивача за зустрічним позовом, місцевий господарський суд зазначив, що оскільки останнім не обґрунтовано та не вказано у який спосіб має відбутись таке вселення, то в задоволенні вказаної вимоги судом відмовляється.   
55.          Щодо вимог позивача за зустрічним позовом про стягнення збитків та упущеної вигоди, місцевий господарський суд послався на ст.ст. 22, 623 ЦК України, ст.ст. 224, 225 ГК України та дійшов висновку, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 відмовився від укладення основного договору з ОСОБА_3 , а стверджується лише про не укладення основного договору в строк передбачений попереднім договором. Таким чином, суд вказав про безпідставність нарахування відповідачу за зустрічним позовом 27 000 грн збитків.
56.          Крім того, оскільки, за висновком суду, матеріалами справи не підтверджується наявність згоди позивача та третьої особи на укладення основного договору, та позивачем за зустрічним позовом не доведено протиправність (неправомірність) поведінки відповідача, причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та збитками, а також вжиті позивачем заходи для отримання заявлених збитків, то в задоволенні позову в частині стягнення 27 000 грн упущеної вигоди належить відмовити.
57.          Крім того, вказавши на відсутність доказів спричинення відповідачем позивачу моральних страждань суд дійшов висновку про недоведення ОСОБА_1 завданої моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

Короткий зміст апеляційної скарги
58.           ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 05.09.2024 по справі № 924/622/23 (924/483/24) в частині:
- задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 7 169, 85 грн інфляційного нарахування, а також 5 554,85 грн 3% річних;
- відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення реальних понесених збитків в сумі 27 000, упущеної вигоди за період з 01.04.2024 по 30.06.2024 в сумі 27 000 грн;
- відмови зарахувати присуджені ОСОБА_1 за результатами вирішення його зустрічного позову та належні до стягнення на його користь з ОСОБА_2 кошти, а також визнаний ОСОБА_2 , але не визнаний ним як забезпечений іпотекою, борг в сумі 2 520 доларів США (за курсом НБУ на дату вирішення справи) - із задоволеною судом частиною грошових вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в результаті розв`язання первісного позову ОСОБА_2 .
Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким:
- відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 7 169 грн 85 коп. інфляційного нарахування, а також 5 554 грн 85 коп. 3% річних;
- задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення реальних понесених збитків в сумі 27 000 грн 00 коп., упущеної вигоди за період з 01.04.2024 по 30.06.2024 в сумі 27 000 грн 00 коп.;
- зарахувати присуджені ОСОБА_1 за результатами вирішення його зустрічного позову та належні до стягнення на його користь з ОСОБА_2 кошти, а також визнаний ОСОБА_2 , але не визнаний ним як забезпечений іпотекою, борг в сумі 2 520 доларів США (за курсом НБУ на дату вирішення справи) - із задоволеною судом частиною грошових вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в результаті розв`язання первісного позову ОСОБА_2 .
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
59.          03.12.2024 постановою Північно-західного апеляційного господарського суду (повний текст постанови складено 09.12.2024) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 05.09.24 у справі  № 924/622/23 (924/483/24) -  залишено без змін.
60.          Апеляційний господарський суд визнав безпідставним нарахування позикодавцем процентів на підставі 1048 ЦК України, 3% річних на суму позики на підставі ст. 625 ЦК України, як таких що не передбачені законодавством. Також визнав безпідставною пеню з посиланням на п. 18 Прикінцевих положень ЦК України, оскільки правовий режим воєнного стану не припинений на день початку нарахування неустойки та протягом всього часу нарахування. 
61.          Розглянувши вимоги первісного позову про стягнення 90% вартості предмета іпотеки суд апеляційної інстанції вказав, що відповідач задовольнив свої вимоги шляхом оформлення права власності на предмет іпотеки на суму 1   237   395 грн, чим перевищив 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. При цьому, забезпеченою вимогою ОСОБА_1 за рахунок предмету іпотеки є сума в 16   520 доларів США. Оскільки відповідачем не було здійснено відшкодування, апеляційний господарський суд визнав вірним висновок суду першої інстанції про те, що відшкодування 90 % вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя у сумі 509 542,23 грн є ефективним способом захисту порушеного майнового права позивача.
62.          Апеляційний господарський суд також погодився із судом першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7 169,85 грн інфляційних втрат та 5 554,85 грн 3% річних.
63.          Оскільки відповідач ОСОБА_2 відмовився звільнити спірну  квартиру, суд апеляційної інстанції визнав вимоги ОСОБА_1 в частині усунення перешкод у користуванні цією квартирою шляхом виселення з неї ОСОБА_2  обґрунтованими та погодився із судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимоги про вселення позивача за зустрічним позовом. 
64.          Крім того, суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про безпідставність нарахування відповідачу за зустрічним позовом збитків та упущеної вигоди, моральної шкоди, оскільки такі не підтверджені належним чином. 
65.          Доводи ОСОБА_1 про неправомірне незарахування зустрічних однорідних вимог відповідно до його поданого клопотання не взяті судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки суд першої інстанції задовольнив  зустрічний позов лише щодо немайнової вимоги про виселення ОСОБА_2  з квартири та відмовив у задоволенні майнових вимог, що виключає можливість щодо зарахування зустрічних однорідних вимог.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
А. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
66.          30.12.2024 (через підсистему "Електронний суд") ОСОБА_1 подав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить:
1) скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2024 та рішення Господарського суду Хмельницької області від 05.09.2024 у справі № 924/622/23 (924/483/24) в частині:
-  задоволення  позовних  вимог   ОСОБА_2  до   ОСОБА_1 про стягнення   7 169,85 грн інфляційного нарахування та 5 554,85 грн 3% річних;
- відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення реальних понесених збитків в сумі 27 000 грн, упущеної вигоди за період з 01.04.2024 по 30.06.2024 в сумі 27 000 грн;
- відмови зарахувати присуджені ОСОБА_1 за результатами вирішення його зустрічного позову та належні до стягнення на його користь з ОСОБА_2 кошти, а також визнаний ОСОБА_2 , але не визнаний ним як забезпечений іпотекою, борг в сумі 2 520 доларів США (за курсом НБУ на дату вирішення справи) - із задоволеною судом частиною грошових вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в результаті розв`язання первісного позову ОСОБА_2 .

2) ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким:
- відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 7 169,85 грн інфляційного нарахування та 5 554,85 грн 3% річних;
- задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення реальних понесених збитків в сумі 27 000,00 грн, упущеної вигоди за період з 01.04.2024 по 30.06.2024 в сумі 27 000,00 грн;
- зарахувати присуджені ОСОБА_1 за результатами вирішення його зустрічного позову та належні до стягнення на його користь з ОСОБА_2 кошти, а також визнаний ОСОБА_2 , але не визнаний ним як забезпечений іпотекою, борг в сумі 2 520 доларів США (за курсом НБУ на дату вирішення справи) - із задоволеною судом частиною грошових вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в результаті розв`язання первісного позову ОСОБА_2 .
67.          Касаційна скарга подана з підстав, визначених у пункті 3 частини другої статті 287 ГПК України.
68.          Скаржник стверджує про порушення судом апеляційної інстанції п. 8 ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 269 ГПК України, оскільки під час апеляційного перегляду вийшов за межі доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 та надав оцінку рішенню суду першої інстанції в тому числі в тій частині, яка ним не оскаржувалася, зокрема в частині відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди та вселення ОСОБА_1 в квартиру. 
69.          Скаржник не погоджується із відмовою судами попередніх інстанцій в задоволенні його позовних вимог про стягнення збитків та упущеної вигоди та стверджує про неправильне застосування ч. 2 ст. 22, ст. 614 ЦК України. На думку скаржника, всі елементи цивільно-правової відповідальності були безпосередньо встановлені судами, а саме: протиправність поведінки, що полягає у не виконанні обов`язку виселитися з квартири, наявність шкоди у вигляді сплати ОСОБА_3 штрафу, причинного зв`язку між діями ОСОБА_2 та завданою шкодою, та вини у вигляді умисного невиконання ОСОБА_2 обов`язку виселитися.  Скаржник також вважає помилковим посилання судів на норми ст. 42, 44, 142, 224, 225 ГК України. 
70.           ОСОБА_1 також доводить неправильне застосування судами ч. 2 ст. 625 ЦК України, помилкове не застосування ч. 1 ст. 612 ЦК України, що призвело до хибного висновку судів про правомірність стягнення з ОСОБА_1 трьох процентів річних та інфляційних витрат, оскільки, на думку скаржника, ОСОБА_1 не допустив прострочення виконання зобов`язання, передбаченого ч. 5 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", адже ні норма вказаного закону, ні іпотечний договір не містять вказівки на строк, протягом якого іпотекодержатель зобов`язаний здійснити на користь іпотекодавця відшкодування. Таким чином, скаржник стверджує про необхідність формування висновку Верховного Суду щодо правильного застосування норми ч. 5 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" у її взаємозв`язку з нормою ч. 1 ст. 612 ЦК України в аспекті строку протягом якого Іпотекодержатель зобов`язаний виконати грошове зобов`язання передбачене ч. 5 ст. 37 Закону України "Про іпотеку". 
71.          Скаржник також доводить, що суд першої інстанції порушив приписи ч. 11 ст. 238 ГПК України відмовивши у задоволенні вимоги ОСОБА_1 зарахувати належну до стягнення з ОСОБА_2 суму додатково позичених йому 2 520 доларів США із задоволеною судом частиною грошових вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 . Вказує, що така вимога є безспірною, оскільки вона визнана ОСОБА_2 , який прямо визнає у тексті своєї позовної заяви, що додатково позичив у ОСОБА_1 2 520 доларів США і їх не повернув.
72.          Відтак, на думку скаржника, існує проблема правозастосування щодо того чи має право позивач за зустрічним позовом вимагати проведення зустрічного зарахування щодо грошової вимоги, яка ним безпосередньо не заявлена в прохальній частині зустрічного позову, однак відповідає умовам зустрічності та однорідності і є безспірною, оскільки визнається відповідачем за зустрічним позовом.

Б. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу
73.          Відзиву на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ           
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
74.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
75.          Здійснивши перевірку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги, з огляду на наступне. 
76.          Предметом первісного позову у цій справі були вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення різниці між 90% вартості предмету іпотеки та сумою боргу за договором позики та нарахованих на цю суму інфляційних нарахувань та 3% річних. Вимогами зустрічного позову ОСОБА_1 було усунення перешкод у користуванні цією квартирою шляхом виселення з неї ОСОБА_2 , вселення ОСОБА_1 в цю квартиру, стягнення збитків, упущеної вигоди та моральної шкоди, а також заявлене клопотання про зарахування зустрічних присуджених ОСОБА_1 сум, включаючи 2 520 доларів США заборгованості.
77.          Суд першої інстанції задовольнив в повному обсязі вимоги первісного позову, а вимоги зустрічного позову - в частині вимоги про виселення ОСОБА_2 . Звертаючись із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення лише в частині заявлених первісним позивачем вимог про стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних, заявлених ОСОБА_1  вимог щодо збитків та упущеної вигоди та вирішення питання щодо застосування ч. 11 ст. 238 ГПК України. 
78.          Відповідно до положень ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
79.          Ч. 4 ст. 269 ГПК України визначає, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
80.          Як вбачається зі змісту постанови, суд апеляційної інстанції здійснив апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в повному обсязі, в тому числі в тій частині розглянутих позовних вимог, про перегляд яких заявником апеляційної скарги не заявлялося. При цьому, судом апеляційної інстанції не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.
81.          Отже, твердження скаржника про вихід суду апеляційної інстанції за межі апеляційної скарги мають своє підтвердження. Проте, скаржник не ставить перед Верховним Судом питання щодо зміни чи виключення з мотивувальної частини постанови апеляційного господарського суду висновків суду щодо вимог, які не були визначенні скаржником предметом апеляційного перегляду, як і не наводить мотивів незгоди з ними.  Відтак, Верховний Суд не вбачає підстав для скасування постанови апеляційного господарського суду із підстав виходу апеляційним господарським судом за межі вимог апеляційної скарги. 
82.          У цій справі судами попередніх інстанцій встановлено укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору позики на загальну суму 19 040 доларів США, з яких 16 520 доларів США є забезпеченими іпотекою квартири, що належить на праві власності ОСОБА_2 . У зв`язку з неповерненням ОСОБА_2 позики, ОСОБА_1 задовольнив свої вимоги шляхом оформлення права власності на предмет іпотеки на суму 1 237 395 грн, чим перевищив 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнув з ОСОБА_1 509 542,23 грн різниці між 90% вартості предмета іпотеки та сумою боргу, і в цій частині судове рішення не оскаржувалося. 
83.          В касаційній скарзі ОСОБА_1 стверджує про відсутність підстав для стягнення з нього інфляційних нарахувань та 3 % річних, нарахованих позивачем за первісним позовом на вказану суму 509 542,23 грн. 
84.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що право власності на предмет іпотеки (квартиру АДРЕСА_1 ) перейшло до ОСОБА_1 04.01.2024.
85.          Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
86.          Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 161/12771/15-ц, від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13, від 23.06.2020 у справі № 536/1841/15-ц, від 07.07.2020 у справі №   712/8916/17, від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17. 
87.          За змістом ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
88.          Відповідно до ч. 3, 5 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" право власності (спеціальне майнове право) іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність або спеціальне майнове право на нього за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
89.          У постановах Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 200/14524/16-ц, від 03.11.2022 у справі № 751/2658/18 викладено висновок, відповідно до якого грошове зобов`язання відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя виникає в момент набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, вартість якого перевищує вартість забезпечених іпотекою вимог.
90.          Зазначене спростовує доводи касаційної скарги про необхідність формування висновку Верховного Суду щодо строку протягом якого іпотекодержатель зобов`язаний виконати грошове зобов`язання передбачене ч. 5 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", оскільки такий висновок вже викладався Верховним Судом.
91.          Отже висновок судів попередніх інстанцій про задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 інфляційних нарахувань та 3 % річних нарахованих на розмір перевищеної вартості забезпечених іпотекою вимог, оскільки грошове зобов`язання відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 % вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя виникло в момент набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки є законним та обґрунтованим, а доводи касаційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження. 
92.          Щодо тверджень скаржника про порушення судами положень ч. 11 ст. 238 ГПК України, оскільки судами попередніх інстанцій відмовлено в задоволенні вимоги ОСОБА_1 зарахувати належну до стягнення з ОСОБА_2 суму додатково позичених йому 2 520 доларів США із задоволеною судом частиною грошових вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Верховний Суд зазначає наступне. 
93.          Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 238 ГПК України у резолютивній частині рішення зазначається висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог.
94.          Частиною 8 вказаної статті унормовано, що при розгляді первісного і зустрічного позовів та при розгляді позову третьої особи з самостійними вимогами у рішенні вказуються результати розгляду кожного з позовів.
95.          Відповідно до ч. 11 ст. 238 ГПК України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.
96.          У постанові від 13.11.2019 у справі № 910/16135/18 Верховний Суд зазначив, що аналіз даної норми свідчить, що її мета є по суті аналогічною меті ст. 203 ГК та ст. 601 ЦК, оскільки в даному випадку судовим рішенням будуть чітко зафіксовані розміри грошових сум, які сторони винні одна одній, тобто, їх розмір носитиме ясний та безспірний характер, а з моменту набрання таким судовим рішенням законної сили відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 та ч. 1 ст.129-1 Конституції України таке судове рішення підлягатиме обов`язковому виконанню, тобто, буде відсутній будь-який спір між сторонами з приводу настання чи ненастання строку виконання зобов`язання з такої сплати. При цьому, зазначена норма ГПК не проводить жодної диференціації, які за правовою природою чи підставами виникнення мають бути ці грошові суми. 
97.          Також у постанові від 22.04.2021 у справі № № 904/1583/20 Верховний Суд наголосив на універсальності приписів частини одинадцятої статті 238 ГПК України, адже можливість їх застосування судом не ставиться у залежність від тотожності правової природи вимог про стягнення грошових сум за первісним і зустрічним позовами, а їх безспірність презюмується у разі судового вирішення спору. 
98.          У постанові від 20.03.2019 у справі №910/2987/18 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатися у підставах цих позовів або поданих доказах, а також у тому, що вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись (пункт 45).
99.          Крім того, у постанові від 26.12.2024 у справі № 910/7248/24 Верховний Суд зазначив, що взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів та доцільність їх спільного розгляду може виявлятись, зокрема у тому, що вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись (при цьому предмети та підстави таких позовів можуть бути не пов`язаними, доцільність розгляду в одному провадженні спрямована на процесуальну економію, уникнення процедури примусового виконання одночасно двох судових рішень).
100.          Колегія суддів звертає увагу, що одним з визначальних принципів господарського судочинства є принцип диспозитивності (ст. 14 ГПК України), який полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
101.          Отже, враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що умовою застосування положень ч. 11 ст. 238 ГПК України та проведення судом зустрічного зарахування за результатом розгляду первісного та зустрічного позовів є заявлення особою вимог про стягнення грошових коштів з іншої сторони, розгляд цих вимог та вирішення судом питання про їх присудження на користь заявника, а також стягнення з цієї особи сум в задоволення зустрічного позову. Різниця між присудженими сумами стягується на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму. Тобто таке зарахування може мати місце лише в результаті вирішення судом відповідної позовної вимоги. 
102.          Відтак, оскільки ОСОБА_1 в зустрічному позові не заявлялося про стягнення з ОСОБА_2 боргу в сумі 2 520 доларів США, у судів попередніх інстанцій були відсутні правові підстави для застосування положень ч. 11 ст. 238 ГПК України, а тому колегія суддів Верховного Суду відхиляє протилежні доводи касаційної скарги. 
103.          Відносно доводів скаржника щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій ч. 2 ст. 22, ст. 614 ЦК України та безпідставної відмови у задоволенні його позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 збитків та упущеної вигоди, Суд зазначає таке.
104.          Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
105.          Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
106.          Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 у справі №   №      750/8676/15-ц зазначила, що відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.
Визначення поняття збитків наводяться також у частині другій статті 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України), відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).
Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.
Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.
Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
107.          За встановлених судами попередніх інстанцій обставин укладення скаржником попереднього договору оренди квартири та сплати ОСОБА_1 штрафу у зв`язку з його невиконанням, відмову ОСОБА_2  виселитися зі спірної квартири (відтак задоволення судом позовної вимоги ОСОБА_1 про виселення), а також доводів ОСОБА_1 про неможливість укласти основний договір оренди через невиконання ОСОБА_2 обов`язку звільнити квартиру, суди попередніх інстанцій, відмовляючи у стягненні збитків, фактично обмежилися лише посиланням на не укладення основного договору в строк передбачений попереднім договором, проте не надали належної оцінки  наявним у матеріалах справи доказам та доводам ОСОБА_1 у їх сукупності через призму наявності/відсутності елементів складу цивільного правопорушення. 
108.          Верховний Суд дійшов висновку, що доводи ОСОБА_1 щодо заявлених вимог про стягнення збитків, наведені в судах першої та апеляційної інстанції не були очевидно необґрунтованими, що вимагало від судів їх повного дослідження та надання їм належної оцінки. Водночас, наведені скаржником у касаційній скарзі аргументи про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваних рішення та постанови в частині розгляду позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення збитків та упущеної вигоди знайшли своє підтвердження під час розгляду касаційної скарги.
109.          Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення ЄСПЛ у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів"). Якщо подані стороною доводи є вирішальними для результату провадження, такі доводи вимагають прямої конкретної відповіді за результатом розгляду (рішення ЄСПЛ у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" та у справі "Руїз Матеос проти Іспанії").
110.          У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.04.1993 у справі "Краска проти Швейцарії" вказано, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.
111.          Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
112.          Однак, ухвалені у даній справі рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційного господарського суду в частині розгляду позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення збитків та упущеної вигоди не можна визнати обґрунтованими, оскільки судами допущено неповне з`ясування фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
113.          За таких обставин, відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості з`ясувати дійсні обставини справи перешкоджає прийняттю рішення по суті справи, тому постановлені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню в цій частині з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
114.          Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
115.          Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктом 1 частини першої статті 308, статтею 309 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга  підлягає частковому задоволенню, а прийняті у справі постанова та рішення в частині розгляду позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення збитків та упущеної вигоди скасуванню із направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. 

В. Розподіл судових витрат
Оскільки в цьому випадку справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308,  310,    315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

ПОСТАНОВИВ :

1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
2.          Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2024 та рішення Господарського суду Хмельницької області від 05.09.2024 у справі №   924/622/23 (924/483/24) в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків в сумі 27 000 грн, упущеної вигоди за період з 01.04.2024 по 30.06.2024 в сумі 27 000 грн скасувати.
3.          Справу №   924/622/23 (924/483/24) в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків в сумі 27 000 грн, упущеної вигоди за період з 01.04.2024 по 30.06.2024 в сумі 27 000 грн передати на новий розгляд до Господарського суду Хмельницької області.
4.          В решті постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2024 та рішення Господарського суду Хмельницької області від 05.09.2024 у справі №   924/622/23 (924/483/24) залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 В. Пєсков

Судді                                                                                                    В. Картере

                                                                                                    К. Огороднік