УХВАЛА
 
09 квітня 2025 року
м. Київ
 
справа № 539/6278/23
провадження № 61-4456ск25 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 листопада 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 26 березня 2025 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна 
в особі Головного управління Національної поліції в Полтавській області та Держави Україна в особі Полтавської обласної прокуратури, третя особа - Державна казначейська служба України, про стягнення моральної шкоди за незаконне та безпідставне переслідування правоохоронними органами та судом, 
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі - ГУ НП в Полтавській області) та Держави Україна в особі Полтавської обласної прокуратури, третя особа - Державна казначейська служба України (далі - ДКС України), в якому просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь грошові кошти у сумі 1 234 053,00 грн компенсації моральної шкоди та судові витрати у розмірі 30 000,00 грн.
 
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна в особі ГУ НП 
в Полтавській області та Держави Україна в особі Полтавської обласної прокуратури, третя особа - ДКС України, про стягнення моральної шкоди за незаконне та безпідставне переслідування правоохоронними органами та судом задоволено частково.
Стягнуто з Держави Україна в особі ГУ НП в Полтавській області та Держави Україна в особі Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди за незаконне та безпідставне переслідування правоохоронними органами та судом моральну шкоду у розмірі 279 466,76 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
Додатковим рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області 
від 13 листопада 2024 року заяву представника ОСОБА_1 - Ковжоги О. І. про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі ГУ НП в Полтавській області та Держави Україна в особі Полтавської обласної прокуратури, третя особа - ДКС України, про стягнення моральної шкоди за незаконне та безпідставне переслідування правоохоронними органами та судом задоволено.
Стягнуто з Держави Україна в особі ГУ НП в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн.
Стягнуто з Держави Україна в особі Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн.
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 26 березня 2025 року апеляційні скарги ГУ НП в Полтавській області та керівника Полтавської обласної прокуратури задоволено частково.
Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 листопада 2024 року залишено без змін.
Додаткове рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області 
від 13 листопада 2024 року змінено в частині стягнення судових витрат, зменшено суму витрат на правову допомогу з Держави Україна в особі ГУ НП в Полтавській області на користь ОСОБА_1 в розмірі з 15 000,00 до 7 500,00 грн та зменшено суму витрат на правову допомогу з Держави Україна в особі Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 в розмірі 15 000,00 до 7 500,00 грн.
В іншій частині додаткове рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 листопада 2024 року залишено без змін.
05 квітня 2025 року ГУ НП в Полтавській області через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 листопада 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 26 березня 2025 року (повний текст постанови виготовлено 31 березня 2025 року, касаційна скарга надійшла до суду 07 квітня 
2025 року), в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просило суд скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції 
в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Касаційна скарга ГУ НП в Полтавській області не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
Так, у касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права та цитує статтю 389 ЦПК України, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження. 
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги 
з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. 
Також, у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не доданий документ, що підтверджує сплату судового збору.
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності 01 листопада 2011 року. 
При цьому з 15 грудня 2017 року набули чинності зміни до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 03 жовтня 2017 року 
№ 2147-VIII.
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми. 
Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» 
(у редакції, чинній на день звернення до суду з цим позовом) передбачено, що за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною четвертою статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення 
в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).
 
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у 2023 році та заявляв позовну вимогу майнового характеру.
Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 2 684,00 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 1 073,60 грн, 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 13 420,00 грн).
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».
При цьому суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» розрахунок розміру судового збору за подання касаційної скарги слід здійснювати, виходячи зі ставки, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а не з тієї суми, яка фактично була сплачена позивачем.
Заявником позовні вимоги оскаржуються у повному обсязі.
Отже, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подачу касаційної скарги 
у розмірі 25 281,06 грн:
1)     Загальна ціна позову - 1 264 053,00 грн (1 234 053,00+30 000,00=1 264 053,00);
2)     Судовий збір за позовну вимогу майнового характеру - 12 640,53 грн (1 264 053,00*1%=12 640,53);
3)     Судовий збір за подачу касаційної скарги - 25 281,06 грн (12 640,53*200%=25 281,06). 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, код банку отримувача (МФО): 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату в повному обсязі.
Також, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
Згідно з частиною шостою статті 43 ЦПК України процесуальні документи 
в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Відповідно до пункту 29 Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), у разі подання до суду документів 
в електронній формі учасник зобов`язаний у випадках, визначених процесуальним законодавством, надати доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.
Згідно із частиною сьомою статті 43 ЦПК України у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.
Так, касаційна скарга була сформована в системі «Електронний суд», проте доказів надсилання листом з описом вкладення учасникам справи копій цієї касаційної скарги представник заявника не надав.
Заявником не надано доказів направлення касаційної скарги ОСОБА_1 .
Верховний Суд не бере до уваги надану заявником квитанцію № 3107456 про направлення касаційної скарги адвокату Ковжозі О. І., оскільки у суду відсутні докази того, що адвокат Ковжога О. І. має право представляти інтереси 
ОСОБА_1 у Верховному Суді.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено рішення (ухвала), що оскаржується.
 
У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 листопада 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 26 березня 2025 року. 
 
Отже, заявнику необхідно повідомити суд, чи оскаржує він додаткове рішення суду першої інстанції, зважаючи на те, що оскаржуваною постановою апеляційного суду додаткове рішення суду першої змінено. 
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 листопада 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 26 березня 2025 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                  Г. В. Коломієць