ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року	Львів	Справа № 260/1097/25 пров. № А/857/10275/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                             Шинкар Т.І.,
суддів                                                                                Довгої О.І.,
                                                                                         Запотічного І.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Калинич Я.М.), ухвалене в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження м. Ужгород 28 лютого 2025 року, у справі № 260/1097/25 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,
В С Т А Н О В И В :

14 лютого 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області звернулося з позовом до Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просило: визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового рішень у Закарпатській області Західного МРУ МЮ Білинця В.О. про накладання штрафу від 31.01.2025 року у розмірі 5100 грн. у виконавчому провадженні №76851783  
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ГУ ПФУ в Закарпатській області не виконало рішення суду у спосіб, встановлений судом. Суд першої інстанції зазначив, що на момент прийняття постанови про накладення штрафу (31.01.2025) ГУ ПФУ в Закарпатській області доказів неналежного виконало судового рішення не надало. Суд першої інстанції зазначив, що оскільки органу державної виконавчої служби не надано доказів вжиття заходів зі сторони боржника для повного і своєчасного виконання рішення суду у спосіб, встановлений судом, тому доводи позивача про повне фактичне виконання рішення суду, зокрема, до прийняття постанови від 31.01.2025 року ВП №76851783 про накладення штрафу, не знаходять підтвердження. Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів суду правомірність винесення постанови про накладення штрафу від 31.01.2025 року ВП №76851783. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити.  Апеляційну скаргу мотивовано тим, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області рішення суду від 31.10.2024 у справі №260/5038/24 виконано у добровільному порядку, а саме, здійснено перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2020, з 01.02.2021, з 01.02.2022 на підставі оновлених довідок Управління Служби безпеки України в Закарпатській області. Нарахована різниця в пенсії за минулий час (з урахуванням виплачених сум) в розмірі 152018,72 грн. за період з 01.02.2020 по 31.01.2023 облікована в електронній пенсійній справі стягувача та буде вплачено в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України. Скаржник зазначає, що позивачем у листі від 29.01.2025 надано роз`яснення відповідачу про виконання рішення суду по справі №260/5038/24, водночас, щодо виплати різниці в пенсії за минулий час.            
Враховуючи положення статей 287, 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), за відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи у відкритому судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.
Як встановлено судом першої інстанції,  у відповідності до даних, які містяться в КП «Діловодство спеціалізованого суду», рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі №260/5038/24, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 01.02.2020 року, з 01.02.2021 року, з 01.02.2022 року перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідок Управління Служби безпеки України в Закарпатській області від 21 травня 2024 року №91 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2020 року, від 21 травня 2024 року №92 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2021 року, від 21 травня 2024 року №93 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2022 року, з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 року, 01.01.2021 року, 01.01.2022 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із обов`язковим урахуванням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням раніше виплачених сум.
05 грудня 2024 року Закарпатським окружним адміністративним судом по даній справі видано виконавчий лист №260/5038/24/2024.
На підставі вказаного виконавчого документа, постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 22 січня 2025 року відкрито виконавче провадження ВП №76851783 щодо виконання вказаного судового рішення. Серед іншого, у даній постанові зазначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, надати обґрунтовану відповідь та документальне підтвердження щодо виконання рішення суду.
Листом від 29 січня 2025 року ГУ ПФУ в Закарпатській області повідомило відповідача про те, що стягувачу виконано перерахунок пенсії у добровільному порядку, згідно рішення Закарпатського окружного адміністративного суду №260/5038/24. Зазначив, що нарахована різниця в пенсії за минулий час в розмірі 152018,72 грн. за період з 01.02.2020 року по 31.01.2023 року облікована в електронній пенсійній справі стягувача, та буде виплачена в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України. Також звернув увагу, що при розрахунку різниці в пенсії з 01.02.2023 по 31.12.2024 застосований максимальний розмір пенсії.
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 31 січня 2025 року в рамках виконавчого провадження ВП №76851783 накладено штраф у розмірі 5100 грн. на боржника у зв`язку з невиконанням рішення суду і зобов`язано останнього протягом десяти робочих днів виконати останнє.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з таких підстав.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з положеннями статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-УІІІ (далі - Закон №1404-УІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що примусовому виконанню підлягають, зокрема, виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-УІП виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частина 4  ст.19 Закону №1404-VIII  зобов`язує сторони виконавчого провадження невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч.8  ст.19 Закону №1404-VIII).
Відповідно до абз. 1 ч. 6 ст. 26  Закону №1404-VIII  за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.
Частиною 2  ст. 63 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Згідно з ч. 3  ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження»  виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, передбачена статтею 75 наведеного Закону. За цією нормою, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і спрямовано на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Умовами для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є:  1. невиконання ним виконавчого документа (судового рішення); 2. відсутність поважних причин невиконання виконавчого документа (судового рішення).
Отже, лише невиконання боржником рішення суду і саме без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». На час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлено, по-перше, факт невиконання боржником судового рішення і, по-друге, відсутність поважних причин. Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це об`єктивно перешкодило виконати судове рішення.
Поважними, в розумінні норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Вказане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 21 січня 2020 року (справа №400/1954/19), від 10 грудня 2020 року (справа №826/19276/16), від 10 вересня 2020 року (справа №824/308/20-а), від 31.03.2021 у справі № 360/3573/20, від 13.10.2021 у справі № 360/4705/20 та у справі № 360/4708/20, від 31 травня 2022 року у справі № 360/940/20.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі №260/5038/24, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 01.02.2020 року, з 01.02.2021 року, з 01.02.2022 року перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідок Управління Служби безпеки України в Закарпатській області від 21 травня 2024 року №91 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2020 року, від 21 травня 2024 року №92 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2021 року, від 21 травня 2024 року №93 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2022 року, з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 року, 01.01.2021 року, 01.01.2022 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із обов`язковим урахуванням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням раніше виплачених сум.
З матеріалів справи вбачається, що приймаючи постанову про накладення штрафу від 31.01.2025 року, відповідач виходив з того, що згідно заяви представника стягувача Апексімова І.С., рішення суду не виконано, згідно листа ГУ ПФУ в Закарпатській області від 29.01.2025 року №0700-0404-5/5320 зазначено, що рішення суду виконано, проте на підтвердження про здійснення перерахунків з 01.02.2020, з 01.02.2021, з 01.02.2022 не надано. Отже станом на 31.01.2025 року рішення суду боржником не виконано.
Зі змісту листа ГУ ПФУ в Закарпатській області від 29 січня 2025 року надісланому відповідачу вбачається, що перерахунок пенсії виконано у добровільному порядку, згідно рішення Закарпатського окружного адміністративного суду №260/5038/24. Зазначив, що нарахована різниця в пенсії за минулий час в розмірі 152018,72 грн. за період з 01.02.2020 року по 31.01.2023 року облікована в електронній пенсійній справі стягувача, та буде виплачено в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України. Також звернув увагу, що при розрахунку різниці в пенсії з 01.02.2023 по 31.12.2024 застосований максимальний розмір пенсії.
Враховуючи зазначенні обставини та законодавчі норми апеляційний суд зазначає, що відповідно до статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.
Конституційний Суд України у Рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 зазначав, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.
Водночас слід зазначити, що органи Пенсійного фонду України фінансують вказані види пенсійних виплат за рахунок коштів Державного бюджету, реалізовуючи бюджетну програму КПКВК 2506020 «Дотація Пенсійному фонду України на виплату пенсій, надбавок та підвищень до пенсії за різними пенсійними програмами» у межах виділених асигнувань.
Головним розпорядником коштів за цією програмою є Міністерство соціальної політики України, розпорядником нищого рівня - Пенсійний фонд України.
Отже, виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від волі Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.
Водночас, згідно зі статтями 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.
Суми пенсії, нараховані на виконання судових рішень, що виплачуються за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету, обліковуються в автоматизованих системах обробки пенсійної документації (електронних пенсійних справах) та на їх підставі – в автоматизованій базі даних у підсистемі «Реєстр судових рішень» Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області на виконання рішення по даній конкретній справі вжито всіх можливих (конкретних) заходів. Проведення виплати заборгованості за рішенням суду не належить до компетенції відповідача, який водночас не має як повноважень так і можливості вплинути на Пенсійний фонд України.
За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що Головним управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області виконано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі 260/5038/24 в межах покладених цим рішенням зобов`язань, а отже оскаржувана постанова про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100 грн. не може вважатися законною, оскільки обґрунтованих підстав щодо невиконання рішення з покликанням на чіткі приписи закону та неповажності причин на час її постановлення відповідачем щодо позивача не зазначено, що має наслідком визнання її протиправною та скасування. 
Відповідно до положень частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецеденту практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції обставинам справи не відповідають, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.
Керуючись статтями 241, 243, 287, 308, 311, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області задовольнити. 
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року у справі № 260/1097/25 скасувати та ухвалити судове рішення яким позов Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до  Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови – задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового рішень у Закарпатській області Західного МРУ МЮ Білинця В.О. від 31.01.2025 ВП №76851783 про накладання штрафу у розмірі 5100 грн.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний