ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року 
м. Черкаси   

Справа № 695/4619/23		
Провадження № 22-ц/821/657/25		
категорія 304090000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Гончар Н.І., Новікова О.М.
за участю секретаря: Гладиш О.Ю.

учасники справи: 
позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
представник позивача: адвокат Назаренко Сергій Миколайович,
відповідач: ОСОБА_1 , 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - адвоката Назаренка Сергія Миколайовича на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30 січня 2025 року (ухваленого під головуванням судді Середи Л.В. в приміщенні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

24 листопада 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості. 
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 12.05.2011. 
При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.
Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом.
Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, який в подальшому збільшився до 25 000,00 грн, а позичальнику надано у користування кредитну картку.
Позивач вказує, що свої зобов`язання ним було виконано повністю, надано відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У свою чергу ,відповідач брала на себе обов`язок своєчасного погашення кредиту та процентів у строки та розмірі, визначені умовами договору.
Однак, відповідач грошові кошти для погашення заборгованості своєчасно не надала, свої зобов`язання за вказаним договором не виконала, а тому у неї виникла прострочена заборгованість, яка станом на 13.11.2023 становить 52 578,58 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 41 800,67 грн та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 10 777,91 грн. 
На підставі вищевикладеного, банк просив суд постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1   на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.05.2011 грн у розмірі 52 578,58 грн та судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30 січня 2025 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 12.05.2011 в сумі 41 800,67 грн.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не спростувала факту користування кредитною карткою та використання кредитних коштів, не надала свого розрахунку суми заборгованості за тілом кредиту та не спростувала доводи позивача в цій частині позовних вимог, тому суд, керуючись принципами змагальності та диспозитивності, що закріплені в ст. ст. 12, 13 ЦПК України дійшов висновку про доведеність вказаних вимог, оскільки розрахунок позивача в цій частині не викликає сумнівів чи протиріч у собі та на підставі ст. 89 ЦПК України приймається судом як належний доказ.
Обґрунтовуючи заявлений розмір відсотків, позивач посилається на умови заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг, які нібито підписані ОСОБА_1 09.04.2021, однак вказані умови, які додані позивачем до позовної заяви, не містять будь-яких видів підписів відповідача.
Суд вважав, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, з урахуванням Умов та правил надання банківських послуг не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам у справі, а тому не підлягають до задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

26 лютого 2025 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - Назаренко С.М. подав через засоби поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30 січня 2025 року в частині відмови в стягненні відсотків у сумі 10 777,91 грн, вважаючи в цій частині рішення необгрунтованим , винесеним із неправильним застосуванням норм матеріального права та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 10 777,91 грн, в іншій частині просив рішення суду залишити без змін.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи банку у задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані банком Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку.
Однак банк не погоджується із зазначеним, оскільки з моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком і клієнтом був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору.
12.05.2011 між сторонами укладено договір про надання банківських послуг, який складається із : анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 12.05.2011, паспорту споживчого кредитування від 03.12.2021, заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг, Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів, Довідки про умови кредитування від 12.05.2011, яка містить розмір відсоткової ставки та особисто підписана відповідачем.
Даний договір за своєю правовою природою є змішаним договором та поєднує в собі зокрема умови договору про відкриття та обслуговування рахунку та кредитування рахунку.
Вказує, що 09.04.2021 при зміні умов кредитування відповідач ознайомилася з умовами кредитування шляхом підписання актуальної заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг.
Отже, умови кредитування щодо сплати процентів передбачені безпосередньо в довідці, яка підписана відповідачем.
Крім того, відповідач не заперечувала факт отримання картки та факт видачі кредитних коштів.
Звертає увагу суду, що всі істотні умови кредитування ( розмір відсотків та неустойки) узгоджено в заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг, що підписані клієнтом.
Вважає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, допустивши грубе порушення норм матеріального права.
Також суд не звернув увагу на те, що відповідно до виписки, відповідач здійснювала часткове погашення заборгованості, в тому числі і відсотків.
Отже, матеріалами справи підтверджено, що відповідач визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору та його умов, в тому числі щодо сплати відсотків.
Наголошує на тому, що нарахування заборгованості з відсотків , що здійснювалися банком після підписання Тарифів, цілком відповідає викладеним умовам.
Суд дав невірну оцінку доказам у справі, оскільки в заяві від 09.04.2021, розмір відсотків узгоджений і розрахунок відсотків з цієї дати здійснено саме з погодженою відсотковою ставкою.
Таким чином, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, відповідач його не повернув, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків за користування кредитом, оскільки заборгованість за відсотками нараховано після підписання заяви відповідача від 09.04.2021 і у відповідності до її умов.
Вважає, що до даних правовідносин не можна застосовувати висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, оскільки справи не є ідентичними.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 12.05.2011. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку. Відповідно до вказаної заяви позичальнику було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений в довідці. 
У вказаній вище заяві-анкеті відповідач зазначила, що вона виявляє бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитку «Універсальна».
Того ж дня, тобто 12.05.2011 відповідач підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» у якій визначено базова кредитна ставка, строк внесення щомісячних платежів, їх розмір, тощо.
У вказаній вище анкеті-заяві відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві.
       Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 15.11.2023 за №0000003249382188 ОСОБА_1 отримала кредитні картки: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ; НОМЕР_5 .
Як вбачається з довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 15.11.2023 за №0000003249378596 ОСОБА_1 сімнадцять разів змінювався кредитний ліміт, остання дата зміни 18.06.2020, при цьому, кредитний ліміт було зменшено до 0.00.
Як вбачається з доданої позивачем виписки по рахунку за період з 12.05.2011 по 15.11.2023 позивач користувалася вказаною кредитною карткою, в тому числі здійснювала погашення заборгованості, сплата яких відбувалась і в серпні 2021 року.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість станом на 13.11.2023 становить 52 578,58 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 41 800,67 грн та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 10 777,91 грн.
Також в матеріалах справи містяться заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг від  09.04.2021 та паспорт споживчого кредитуваннявід 09.04.2021. 
Відповідно до копії «Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 12.05.2011 ОСОБА_1 було повідомлено про умови надання кредитних коштів та пільгового періоду користування ними, що підтверджується її підписом (а.с. 52).

2.Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
З матеріалів справи вбачається, що Банк звернувся до суду із вимогою про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитними коштами за період з 12.05.2011 по 13.11.2023.
Отже, предметом позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» є стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.05.2011, в розмірі 52 578,58 грн , яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 41 800,67 грн та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 10 777,91 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 не виконувала належним чином умови договору в частині повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту, розмір якої останньою не оскаржується.
Зважаючи на те, що рішення оскаржено лише в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача відсотків, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише в цій частині відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).
Банк, пред`являючи до ОСОБА_1 вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, просив у тому числі, крім заборгованості за тілом кредиту, стягнути  заборгованість за простроченими відсотками.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку, посилався на анкету-заяву, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору, а також довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та паспорт споживчого кредитування.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідач, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».
Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Колегія суддів вважає, що в цьому випадку, також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин 12.05.2011   (момент підписання анкети-заяви) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (24.11.2023), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви Витяг з Умов, які надав банк, відповідач розуміла та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) і підстав від її відступу колегія суддів не вбачає.
Крім того, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя  статті 1054 ЦК України).
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20).
Отже, не заслуговують на увагу доводи представника банку про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частиною спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що кредитний договір між банком та відповідачем укладений 12.05.2011, а паспорт споживчого кредитування, який міститься в матеріалах справи, датований 09.04.2021.
Таким чином, саме по собі підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновку суду першої інстанції не спростовує.
Також слід зазначити, що в позовній заяві банк посилається на невиконання умов договору на підставі підписаної анкети-заяви від 12.05.2011, а не на підставі іншого договору, який містить інші умови.
Колегія суддів звертає увагу, що сам факт підписання відповідачем паспорту споживчого кредитування не може безумовно свідчити, що між сторонами погоджено істотні умови договору про розмір відсотків та він є невід`ємною частиною кредитного договору, укладеного на підставі анкети-заяви від 12.05.2011.
Крім того, у даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою-споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» .
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятій 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013  у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Верховний Суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права та бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131св19).
Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).
Статтею 81 ЦПК України на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди повинні оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів у їх співвідношенні. При цьому, суд має з`ясовувати як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ «ПриватБанк», загальний розмір заборгованості 52 578,58 грн; із неї заборгованість за тілом кредиту, яку просив стягнути банк, становить 41 800,67 грн і яка в апеляційному порядку сторонами не оскаржена.
Задовольняючи позов в цій частині (стягнення заборгованості за тілом кредиту), суд першої інстанції вірно встановив, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» у повному розмірі не повернуті, а також приймаючи до уваги вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.
Крім того, користування відповідачем кредитними коштами не заперечується самою відповідачкою та підтверджується наданою Банком випискою по рахунку .
Таким чином, суд першої інстанції розглянув позов саме в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих позивачем і прийшов до обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Банку саме в частині стягнення із ОСОБА_1  на користь банку заборгованості за тілом кредиту в сумі 41 800,67 грн.
Доводи в апеляційній скарзі, що відповідачем підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій, зокрема, зазначено, що базова відсоткова ставка за користування кредитом становить 3,0 % в місяць, не варті уваги, по наступних підставах.
Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», вбачається наявні умови щодо типу карти, типу кредитної лінії, комісії за зняття кредиту готівкою, процентної ставки базової та процентної ставки на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування.
Відповідно до даної довідки, базова ставка в місяць становить 3,0% ( 3,0% х12=36,0% річних)
Згідно розрахунку заборгованості, наданого Банком, заборгованість за кредитом відповідача станом на 13.11.2023 становить 52 578,58 грн, яка складається з наступного: 41 800,67 грн – заборгованість за тілом кредиту, 10 777,91 грн – заборгованість за простроченими відсотками.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором, позивачем самостійно здійснювалось нарахування процентів за процентною ставкою 36,0% , 30,0% , 34,80% та 43,20%, що не відповідає довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».
При цьому, відповідач, підписавши довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» погодила процентну ставку 3,0% в місяць ( 36,0% річних).
Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.
У документах, які у своїй сукупності складають укладений між сторонами кредитний договір, всупереч ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, не визначено тип процентної ставки (фіксована або змінювана).
Окрім цього, відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
Будь-яких доказів вручення відповідачеві під розписку повідомлення про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку Банком не надано, а Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», які передбачають зміну процентної ставки, не є частиною кредитного договору укладеного із ОСОБА_1 , тому така зміна є незаконною також і з цих підстав.
Доводи в апеляційній скарзі, що суд дав невірну оцінку доказам у справі, оскільки в заяві від 09.04.2021, розмір відсотків узгоджений і розрахунок відсотків з цієї дати здійснено саме за погодженою відсотковою ставкою не варті уваги, оскільки в позовній заяві банк посилається на невиконання відповідачем умов кредитного договору, укладеного на підставі анкети-заяви, в якій ОСОБА_1 підтвердила, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, Тарифами складає між нем і банком договір про надання банківських послуг та яка містить особисту інформацію про клієнта і не містить процентної ставки за користування коштами.
Кредитний договір, укладений на підставі заяви приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 09.04.2021 не був предметом розгляду в суді першої інстанції, а тому не може бути предметом перегляду в суді апеляційної інстанції, зокрема в частині стягнення прострочених відсотків з моменту укладення цього договору.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам у справі. 
Є необґрунтованими посилання банку в апеляційній скарзі на те, що до даних правовідносин не можна застосовувати висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, оскільки справи не є ідентичними.
Інші доводи, наведені АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі, суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» , судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» -адвоката Назаренка Сергія Миколайовича – залишити без задоволення.
Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30 січня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча                                                                        О.В. Карпенко

Судді                                                                                Н.І. Гончар

                                                                                       О.М. Новіков