ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 606/2282/24	Головуючий у 1-й інстанції Марціцка І.Б. 	
Провадження № 22-ц/817/466/25 	Доповідач - Гірський Б.О.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого — Гірського Б.О.
cуддів — Костіва О.З., Хоми М.В.
       розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №606/2282/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Скользнєва Валерія Владиславівна на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 17 лютого 2025 року (ухвалене суддею Марціцькою І.Б.) в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
В листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Укр Кредит Фінанс” (далі - ТОВ “Укр Кредит Фінанс”) звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування заявлених вимог ТОВ “Укр Кредит Фінанс” зазначало, що 26.03.2024 року між ТОВ «Укр кредит фінанс» та ОСОБА_1 був укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії №1371-1648 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який разом із Правилами надання споживчих кредитів, Паспортом споживчого кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором (Графік платежів за Договором) відповідно до Методики Національного банку України складають єдиний договір. Кредитний договір, у відповідності до норм частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». 
Зазначали, що позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор С0770 для підписання Кредитного договору №1371-1648 від 26.03.2024 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та іншими супутніми документами.
Вказували на те, що відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 10 500,00 грн.; строк кредитування 300 днів; базовий період 30 днів; знижена % ставка - 2,50% в день; стандартна % ставка - 2,5% в день, промо % ставка -1,75 % в день. Через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором утворилась загальна сума заборгованості 43 312,50 грн., яка складається з: 10 500 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 32 812,50 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Враховуючи вищезазначене, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за Кредитним договором №1371-1648 від 26.03.2024 року та судові витрати.
Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 17 лютого 2025 року позов задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр кредит фінанс» заборгованість за Кредитним договором № 1371-1648 від 26.03.2024 у розмірі 43 312,50 грн., з яких 10 500,00 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 32 812,50 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр кредит фінанс» 2 422,40 грн. судового збору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.
Вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені з неправильною оцінкою фактичних обставин, що мають значення для справи.
Стверджує, що отримуючи кредит 26.03.2024 року, вважав, що строк дії договору становив 30 днів, відповідно вважав, що повинен був повернути кредитні кошти 24.04.2024 року.
Посилається на те, що зазначення у договорі двох строків кредитування призводить до неправильного та різного тлумачення і розуміння його позичальником.
Вважає, що з 25.04.2024 року у кредитодавця відсутнє право нараховувати проценти за кредитним договором.
Звертає увагу на те, що кредитний договір був укладений 26.03.2024 року, тобто після внесення змін до ЗУ “Про споживче кредитування”, відповідно денна процента ставка не могла перевищувати 1%, однак позивач нараховував відсотки за відсотковою ставкою 1,75%.
Від представника позивача — Мосійчук А.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Вказує на те, що позивач законно нарахував відсотки за користування кредитом протягом строку договору, визначеного п.4.12. Кредитного договору.
Зазначає, що встановлені в договорі відсоткові ставки відповідають вимогам законодавства на момент його укладення.
Звертає увагу на те, що сторонами було узгоджено умови щодо розміру та строку кредитного договору.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно із ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 26.03.2024 року між ТОВ «Укр кредит фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр кредит фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено кредитний договір №1371-1648.
Позичальнику надано одноразовий ідентифікатор С0770, для підписання кредитного договору №1371-1648від 26.03.2024, Паспорту споживчого кредиту, Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором, підтвердження ознайомлення з Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів).
Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 п. 2 кредитного договору кредитодавець відкриває для позичальника кредитну лінію на наступних умовах, визначених цим договором. Кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку передбаченому цим договору.
Згідно умов кредитного договору (п.п. 2.3., 4.1., 4.2., 4.7., 4.10, 4.12, 10.1):
- розмір кредиту складає 10 500,00 грн.;
- тип процентної ставки за користування кредитом фіксована;
- перший базовий період - 30 календарних днів;
- стандартна процентна ставка 2,5% за кожен день користування кредитом (застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за промо-ставкою та/або зниженою, та/або пільговою ставкою);
- дата видачі кредиту 26.03.2024 року;
- строк кредитування 300 календарних днів;
- дата повернення кредиту 19.01.2025 року.
Відповідно до п.4.6 кредитного договору кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п.4.1. цього договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу.
Згідно з п. 4.10. кредитного договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту, за наступною ставкою: Стандартна процентна ставка становить 2,5 % за кожен день користування Кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього Договору, за виключенням строку використання права користування Кредитом за Промо-ставкою та/або Зниженою та/або Пільговою процентною ставкою).
Орієнтовна загальна вартість Кредиту на дату укладення Договору (за весь Строк кредитування) складає: 89250,00 грн. та включає в себе: суму Кредиту та проценти за користування Кредитом. (п. 4.14 Договору).
Такі ж положення щодо істотних умов договору містяться в Паспорті споживчого кредиту, який підписано відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором, номер пароля А0770.
Підписавши 26.03.2024 року кредитний договір №1371-1648, відповідач взяв на себе зобов`язання своєчасно повернути кредит та проценти за користування кредитом в порядку, передбаченому цим договором.
З довідки про перерахування суми кредиту №1371-1648 від 26.03.2024 року, вбачається, що ТОВ «Укр кредит фінанс» здійснив видачу відповідачу коштів за кредитним договором №1371-1648 від 26.03.2024 року в сумі 10500,00 грн., за допомогою системи LiqPay платіж 2442325509, дата 26.03.2024 року; № платіжної картки НОМЕР_1 .
Згідно листа АТ КБ «ПриватБанк» від 17.07.2024 року, ТОВ «Укр кредит фінанс» перерахувало кошти через систему платежів LiqPay на підставі договору №4010 від 02.12.2019 року стосовно платежу 2442325509 за договором №1371-1648 від 26.03.2024 в сумі 10500,00 грн. на картку НОМЕР_1 .
ТОВ «Укр кредит фінанс» виконало взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов кредитного договору.
В свою чергу, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
З довідки ТОВ «Укр кредит фінанс» про укладений договір, станом на 08.08.2024, за відповідачем наявна заборгованість у сумі 43 312,50 грн., яка складається з: 10 500,00 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 32 812,50,00 грн. простроченої заборгованості за нарахованими процентами. Позивач нараховував процентну ставку у розмірі 1,75% у період з 26.03.2024 по 24.04.2024; процентну ставку у розмірі 2,5 % у період з 25.04.2024 по 06.08.2024.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
Колегія суддів в повній мірі не погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс» у повному обсязі з огляду на наступне.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Так, з матеріалів справи вбачається, що Договір про відкриття кредитної лінії №1371-1648 від 26.03.2024 року містить електронний підпис відповідача із одноразовим ідентифікатором С0770, який було надано позичальнику для підписання договору та підтвердження ознайомлення з Правилами та іншими супутніми документами.
Крім цього, у вищевказаному договорі наявна інформація про умови кредитування, зокрема порядок та умови надання кредиту, періодичність внесків, строк дії договору, процентна ставка за користування кредитом та порядок повернення кредиту.
Відтак колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що кредитний договір між сторонами є укладеним та позичальник ознайомлений з його умовами. 
       Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення його виконання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки прострочення повернення позичальником позики визначено статтею 1050 ЦК України, згідно з частиною другою якої, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (на виплат), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
У справі, що переглядається позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів, крім того стороною відповідача не заперечується факт отримання кредитних коштів.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Так, визначаючи розмір стягнення з відповідача відсотків в розмірі 32 812,50 грн. позивач обґрунтовував вказаний розрахунок посиланням саме на погоджений між сторонами пункт 4.12 кредитного договору, за яким строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, становить 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику (26.03.2024) та нараховував відсотки до 06.08.2024 року.
Однак апеляційний суд не може погодитися з аргументами позивача щодо нарахування процентів за кредитним договором відповідно до пункту 4.12 з таких підстав.
Відповідно до вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів.
Зазначення у договорі двох строків кредитування призводить до неправильного, а то й різного тлумачення та розуміння його сторонами договору, зокрема, позичальником.
Оскільки ці правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови кредитного договору №1371-1648 від 26.03.2024 року щодо строку його дії – 30 календарних дні згідно пункту 4.8 чи 300 календарних днів згідно пункту 4.12, тому потрібно застосовувати правило тлумачення contra proferentem.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження №61-8829сво21) зазначено, що: «Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (not individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the dominant influence of one of the party).
Contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність. Сontra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Сontra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань (постанова Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі №613/1436/17).
Водночас позивач, нараховуючи заборгованість за процентами, виходив з іншого строку кредитування (пункт 4.12 кредитного договору), що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін договору, в той час коли відповідач, як споживач банківських послуг, є слабшою стороною цих правовідносин.
Крім того, зазначення в кредитному договорі двох різних строків кредитування призвело до неясності такої умови договору, як строк кредитування, що в даному випадку слід тлумачити проти того, хто їх написав «Contra proferentem», а тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення нарахованих відсотків за кредитним договором після закінчення строку дії кредитного договору (30 днів), тобто після 24.04.2024 року.
В цьому випадку право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статі 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).
Разом з тим, вимог про стягнення 3% річних та інфляційних витрат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України позивач не заявляв.
Враховуючи наведене, починаючи з 25 квітня 2024 року у ТОВ «Укр Кредит Фінанс», як кредитодавця, відсутнє право нараховувати проценти за кредитним договором №1371-1648 від 26.03.2024 року. 
Доводи апеляційної скарги про те, що всупереч вимогам ч. 1 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» з урахуванням змін до вказаної статті, які набули чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», відповідачу нараховувалися проценти за користування кредитом понад 1,00%, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-XI «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %.
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за процентами в період з 26.03.2024 року по 22.04.2024 року нараховувалась за відсотковою ставкою 1,75%, що не суперечить вимогам вищезазначених норм законодавства.
Разом з тим, за період з 23.04.2024 року по 24.04.2024 року нарахування за відсотковою ставкою 1,75% є таким, що суперечить пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування», оскільки з 23.04.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1,5%, а тому за вказаний період слід здійснити перерахунок нарахованих відсотків за користування кредитом — (за 23.04.2024 року та 24.04.2024 року розмір нарахованих відсотків має становити 315 грн. (157 грн. 50 коп. за день (10500 х 0,015% )).
Відтак загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача повинен становити 15 960 грн., що складається із 10 500 грн. – розмір заборгованості за тілом кредиту та 5 460 грн. – розмір заборгованості за відсотками (5 145 грн. - нараховані позивачем в період з 26.03.2024 року по 22.04.2024 року за відсотковою ставкою 1,75%. + 315 грн. - перераховані апеляційним судом за період з 23.04.2024 року по 24.04.2024 року за відсотковою ставкою 1,5%).
На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь ТОВ “Укр Кредит Фінанс” заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №1371-1648 від 26.03.2024 року з 43 312, 50 грн. до 15 960 грн., з яких: 10 500 грн. заборгованість за тілом кредиту та 5 460 грн. заборгованість за відсотками.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Ціна позову у даній справі становить 43312, 50 грн.
Позивачем сплачено судовий збір в суді першої інстанції — 2 422,40 грн, а відповідачем в суді апеляційної інстанції — 3633,60 грн.
Позов задоволено на 37%. (15 960 х 100% / 43312,50).
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме — 896 грн. 30 коп. (2 422, 40 х 0,37%) за розгляд справи в суді першої інстанції. 
Відповідно апеляційну скаргу задоволено на 63%.
Таким чином, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 2 289 грн. 15 коп. (3633, 60 х 0,63%) за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України).
Отже, різниця між понесеними судовими витратами позивача та відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам становить 1392 грн. 85 коп. (2 289 грн. 15 коп. - 896 грн. 30 коп.).
За таких обставин колегія суддів вважає, що різницю судових витрат, понесених відповідачем, пов`язаних із сплатою судового збору за розгляд даної справи, слід покласти на позивача в розмірі 1392 грн. 85 коп.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити частково.
Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 17 лютого 2025 року — змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Укр Кредит Фінанс” заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №1371-1648 від 26.03.2024 року з 43 312, 50 грн. до 15 960 грн., з яких: 10 500 грн. заборгованість за тілом кредиту та 5 460 грн. заборгованість за відсотками.
Скасувати рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 17 лютого 2025 року в частині розподілу судових витрат.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Укр Кредит Фінанс” (місцезнаходження юридичної особи: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд 26 офіс 407, ЄДРПОУ 38548598) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 рнокпп: НОМЕР_2 ) 1392 грн. 85 коп. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 30 травня 2025 року.

Головуючий                                                 Гірський Б.О.

Судді:                                                                Хома М.В.

                                                                       
                                                                       Костів О.З.