ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/10971/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Колос І.Б. (головуючий), Ємця А.А., Малашенкової Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Гибало В.О.,

представників учасників справи:
позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Україна» - Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Україна» - Козарь Ю.І., адвоката (дов. від 04.11.2024), Пилипенка А.Л., адвоката (ордер                            від 31.01.2025), Почекай М.В., адвоката (дов. від 25.03.2025),
відповідач 1 - Акціонерного товариства «Укргазвидобування» - Скопича Ю.В., адвоката (дов. від 25.12.2024),
відповідача 2 - Компанії «Vorex LLC» - Данкевич М.С., адвоката (ордер              від 22.05.2025),
розглянув у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Україна»
на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2024 (суддя    Васильченко Т.В.) та
постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 (головуючий суддя Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Майданевич А.Г.)
у справі № 910/10971/23
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Україна» (далі - ТОВ «Інтерпайп Україна», позивач, скаржник)
до: Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (далі -                                      АТ «Укргазвидобування», відповідач 1) та
Компанії «VOREX LLC» (далі - Компанія, відповідач 2)
про визнання недійсними результатів відкритих торгів і договору та визнання укладеним договору,
1. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
ТОВ «Інтерпайп Україна» звернулося до суду з позовом до                                      АТ «Укргазвидобування» та Компанії про визнання недійсними результатів відкритих торгів і укладеного договору поставки та визнання укладеним договору поставки з позивачем.
В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Інтерпайп Україна» послалося на порушення АТ «Укргазвидобування», як замовника закупівлі, процедури проведення торгів через допуск до їх участі Компанії, яка визнана переможцем торгів та з якою у наступному укладено договір поставки, проте тендерна пропозиція якої не відповідала тендерній документації (далі - ТД) замовника, чим порушено права позивача щодо добросовісної конкуренції між учасниками процедури закупівлі.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.10.2024 у справі                       № 910/10971/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2025, у задоволенні позову відмовлено.
Судові акти попередніх інстанцій обґрунтовані відсутністю у позові                   ТОВ «Інтерпайп Україна», з урахуванням ймовірного «потенційного інтересу» до результатів проведення публічної закупівлі, як учасника таких закупівель, мотивів захисту свого порушеного права або інтересу, оскільки ТД позивача не розглядалася, тому що його пропозиція, як учасника тендеру, не визнана найбільш економічно вигідною. А тому він не може претендувати на перегляд інших пропозицій у спосіб, який порушує встановлений порядок. Відсутність переходу до розгляду наступних пропозицій не є порушенням права інших учасників, зокрема й позивача, оскільки це є прямим наслідком принципів, закладених у відповідне правове регулювання. І за умов задоволення позову, позивач не стане автоматично переможцем тендеру, а лише фактично створить перешкоди у виконанні оскаржуваного договору, що свідчить про неефективність обраного ним способу захисту. При цьому відсутність встановлених Антимонопольним комітетом України (далі - АМКУ) порушень у процедурі закупівлі свідчить про необґрунтованість доводів позивача щодо недотримання іншими учасниками вимог ТД, Закону України «Про публічні закупівлі» та постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування від 12.10.2022 № 1178 (далі - Особливості). А щодо позовної вимоги про визнання укладеним договору поставки з відповідачем 1, суди виснували, що наявність підстав для неї можлива лише за умов одночасного дотримання двох передумов: перемоги тендерної пропозиції позивача у процедурі публічної закупівлі та визнання недійсним договору, укладеного за результатами цієї ж закупівлі між відповідачами. Відсутність хоча б однієї із цих умов виключає правові підстави для задоволення вказаної вимоги про визнання укладеним договору поставки. Підстави для визнання договору укладеним повинні базуватися виключно на доведеному порушенні процедури закупівлі, що зумовило неправомірне укладення договору з іншою стороною. Водночас у межах цієї справи судом не встановлено, що пропозиція позивача мала бути визнана переможною у процедурі закупівлі, або що договір між відповідачами порушує законодавство чи права позивача. Отже, один з ключових факторів, необхідних для задоволення заявленої позивачем вимоги, відсутній.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погоджуючись із судовими рішеннями попередніх інстанцій, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить Суд рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційного господарського суду скасувати, а справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва в частині визнання недійсним договору поставки.
2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
В обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень                      ТОВ «Інтерпайп Україна», зокрема посилається на пункт 1 частини другої     статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначаючи про неврахування судами попередніх інстанції висновків щодо застосування норм: - статей 29 та 31 ЗУ «Про публічні закупівлі», викладених у постановах Верховного Суду: від 30.05.2019 № 910/12402/18; від 28.04.2020 у справі № 904/1143/19; від 11.06.2020 у справі № 904/1145/19; від 26.01.2022 у справі № 914/653/21; від 15.02.2024 у справі № 917/1445/22; від 22.08.2024 у справі № 910/10968/23 (у контексті висновків про порушення суб'єктивного права наступного учасника торгів, яке підлягає судовому захисту, в разі ігнорування замовником порушень, допущених при визначені переможцем учасника з найбільш вигідною ціновою пропозицією і не переходу замовником до розгляду наступних пропозицій); - статей 13, 86, 236 ГПК України, викладених у постановах Верховного Суду: від 23.12.2020 у справі № 757/28231/13-ц;          від 31.05.2021 у справі № 917/265/18; від 07.07.2021 у справі № 587/2051/18;    від 06.07.2022 у справі № 910/6210/20; від 30.03.2023 у справі № 905/2307/21 (905/496/22); від 12.07.2023 у справі № 910/5080/21; від 11.01.2024 справі          № 924/622/23; від 15.02.2024 у справі № 904/7413/21 (у контексті висновків стосовно процесуального обов'язку суду належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв'язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ними повністю чи частково - зазначити правові аргументи на їх спростування).
Крім того, вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування статей 29 та 31 Закону України «Про публічні закупівлі» (пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України). При цьому позивач в контексті необхідності надання висновку стосовно застосування вказаних норм зазначає, що право учасника закупівлі, зумовлене статтею 29 Закону України «Про публічні закупівлі», порушується у випадку протиправного невідхилення замовником попередньої найбільш економічно вигідної пропозиції іншого учасника, якого згодом визнано переможцем. А питання відхилення пропозиції переможця досліджується з урахуванням статті 31 Закону України «Про публічні закупівлі» і, у разі встановлення обставин протиправного невідхилення пропозиції переможця, свідчить про порушення права наступного учасника на розгляд його тендерної пропозиції.
Також позивач посилається на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про те, що суди не дослідили зібрані у справі докази (зокрема: копії листа-відгука Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавська бурова компанія» (далі - ТОВ «Полтавська бурова компанія») від 21.03.2023 № 228, листа від 26.05.2023 № 605, експертні висновки від 31.01.2024 № 20/24 та         від 07.02.2024 № 29/24, офіційні витяги з реєстру юридичних осіб КНР (з перекладом) щодо китайських заводів-виробників Tianjin Pipe Corporation та Hengyang Valin Steel Tube Corporation), що за своїм змістом відповідає пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України.
Доводи інших учасників справи
Компанія у відзиві, поданому через Електронний суд 06.05.2025, та                      АТ «Укргазвидобування» у відзиві, поданому в аналогічний спосіб 07.05.2025, просили касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду та постанову апеляційного господарського суду - без змін.
Крім того, Компанія у вказаному відзиві звернулася із заявою про вирішення питання про судові витрати відповідача 2 на професійну правничу допомогу адвоката після касаційного перегляду рішення та постанови та ухвалення остаточного судового рішення. При цьому зазначила, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу, які очікує понести в суді касаційної інстанції, становить 100 000 грн, які відповідач 2 просив стягнути з позивача за результатами розгляду справи судом касаційної інстанції. Компанія у вказаному відзиві на касаційну скаргу заявила про намір подати докази понесених судових витрат протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду.
Згідно з розпорядженням Заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 19.05.2025 32.2-01/851 проведено повторний автоматизований розподіл справи № 910/10971/23 у зв'язку з відпусткою судді Булгакової І.В.
Розгляд клопотань учасників справи
Від ТОВ «Інтерпайп Україна» через підсистему «Електронний суд» 19.05.2025 надійшла заява про часткову відмову від позовних вимог з посиланням на статтю 307 ГПК України, в якій позивач просив визнати нечинними рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 у цій справі щодо вирішення позову про: визнання недійсним рішення АТ «Укргазвидобування», оформленого протоколом від 25.04.2023 № 307 та визнання укладеним договору між              АТ «Укргазвидобування» та ТОВ «Інтерпайп Україна» за наслідками оскаржуваної закупівлі та закрити провадження у справі № 910/10971/23 у цій частині позовних вимог.
Ухвалою Суду від 22.05.2025 зазначену заяву ТОВ «Інтерпайп Україна» задоволено.
3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Рішення судів попередніх судових інстанцій мотивовані такими фактичними встановленими обставинами та висновками:
- АТ «Укргазвидобування» (замовник) 14.03.2023 опублікувало оголошення (https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2023-03-14-001098-a) про проведення відкритих торгів за № UA-2023-03-14-001098-a із закупівлі товариством: магістралей, трубопроводів, труб, обсадних труб, тюбінгів та супутніх виробів (труб обсадних, безшовних Ш339,72мм (13 3/8 дюймів) з муфтовим різьбовим з'єднанням Buttress; труб обсадних, безшовних Ш244,48мм (9 5/8 дюймів) з муфтовим різьбовим з'єднанням класу «Преміум», з очікуваною вартістю предмета закупівлі: 559 320 300 грн та критерієм вибору переможця за ціною 100%;
- рішенням уповноваженої особи замовника від 22.03.2023, оформленого протоколом № 201 затверджено ТД (нова редакція) по предмету закупівлі (номер процедури закупівлі: 23Т-086);
- строк поставки товару: поставка згідно графіку. Протягом 120 календарних днів з дати укладання договору про закупівлю, але не пізніше 30.09.2023. Дострокова поставка дозволена. Строк поставки (надання послуг, виконання робіт) буде зазначатися в договорі про закупівлю. Зазначена дата поставки товарів (виконання робіт, надання послуг) є орієнтовною, визначена розрахунковим методом та несе інформативний характер та не має жодних юридичних наслідків. Дата може не зазначатися у договорі про закупівлю (пункту 4.4 розділу І ТД);
- тендерні пропозиції готуються українською мовою. Допускається подання документів у складі тендерної пропозиції іншою ніж українська мова з обов'язковим наданням перекладу таких документів на українську мову (подання перекладу свіфт-повідомлення банку-гаранта не є обов'язковим). Переклад документів повинен бути завірений організацією, яка здійснювала переклад. Тексти повинні бути автентичними, визначальним є текст, викладений українською мовою. Відповідальність за достовірність перекладу несе учасник. Ця вимога не відноситься до власних назв та/або загальноприйнятих визначень, термінів, малюнків, креслень тощо (пункт 11 розділу І ТД);
- замовником встановлюються один або кілька кваліфікаційних критеріїв відповідно до статті 16 Закону з урахуванням положень особливостей та інформація про спосіб підтвердження відповідності учасників процедури закупівлі встановленим критеріям і вимогам згідно зі законодавством відповідно до додатку № 1 цієї ТД;
- для об'єднання учасників, як учасника процедури закупівлі, замовником зазначаються умови щодо надання інформації та способу підтвердження відповідності таких учасників об'єднання встановленим кваліфікаційним критеріям та підставам, визначеним пунктом 44 Особливостей (пункт 3 розділу ІІІ ТД);
- випадки, за наявності яких замовник відхиляє тендерні пропозиції учасників (зокрема, але не виключно): - невідповідність умовам технічної специфікації та іншим вимогам щодо предмета закупівлі ТД, крім невідповідності в інформації та/або документах, що може бути усунена учасником процедури закупівлі відповідно до пункту 40 цих Особливостей; - невідповідність вимогам, установленим у ТД відповідно до абзацу 1 частини третьої статті 22 Закону (пункт 3 розділу V ТД);
- встановлені також опис та приклади формальних (несуттєвих) помилок, допущення яких учасниками не призведе до відхилення їх тендерних пропозицій. Зокрема такими помилками є: - помилки, пов'язані з оформленням тендерної пропозиції та не впливають на її зміст; - відсутність у складі тендерної пропозиції документа (документів), на який учасник процедури закупівлі посилається у своїй тендерній пропозиції, при цьому замовником не вимагається подання такого документа у ТД (пункт 4 розділі V ТД);
- додатком № 1 до ТД замовник визначив кваліфікаційні критерії та інші вимоги до учасників закупівель, а саме: - наявність документально підтвердженого досвіду виконання аналогічного(-их) за предметом закупівлі договору(-ів), на підтвердження чого учасник тендеру має подати 3 документа: скан-копію довідки у довільній формі про виконання аналогічного договору на постачання обсадних труб згідно з предметом закупівлі із зазначенням назви, ЄДРПОУ, адреси та контактного телефону замовника, скан-копію договору, що вказаний учасником у довідці про виконання аналогічного договору (копія такого договору може надаватися без зазначення вартісних показників чи інших даних, які можуть бути визначені учасником як комерційна таємниця, без персональних даних у відповідності до вимог Закону України «Про захист персональних даних»), які можуть бути належним чином заретушовані), скан-копію листа-відгука від замовника, для якого виконувався аналогічний договір, що підтверджує досвід виконання аналогічного договору, наведеного учасником у довідці;
- відповідно до реєстру отриманих тендерних пропозицій у торгах брали участь три юридичні особи: - Компанія, - ТОВ «Інтерпайп Україна»; - ТОВ «Нафтосервіс»;
- 30.03.2023 о 15:00 замовник здійснив розкриття тендерних пропозицій по предмету закупівлі UA-2023-03-14-001098-a та встановив відповідність Компанії як такої, що відповідає кваліфікаційним критеріям, встановленим у ТД. Відсутні підстави для відмови, встановлені статтею 17 Закону України «Про публічні закупівлі» (протокол розкриття від 30.03.2023);
- у подальшому рішенням уповноваженої особи АТ «Укргазвидобування», оформленого протоколом від 25.04.2023 № 307 визначено переможця процедури відкритих торгів учасника - Компанію та ухвалено рішення про намір укласти з нею договір із ціною тендерної пропозиції 525 761 082 грн;
- між АТ «Укргазвидобування» (замовником) та Компанією (постачальник) 23.06.2023 укладено договір поставки трубної продукції № UGV371/30-23 (далі - договір), згідно з яким постачальник зобов'язується поставити покупцеві товар, зазначений у специфікації(-ях), що додається(-ються) до договору і є його невід'ємною(-ими) частиною(-ами), а покупець - прийняти і оплатити такий товар (пункт 1.1. договору). Ціна договору 11 973 080 дол. США (пункт 3.2. договору). Спірний договір був виконаний;
- позивач не погоджуючись з рішенням замовника, оскаржив його у порядку господарського судочинства;
- крім того, ТОВ «Інтерпайп Україна» звернулося до Комісії АМК України зі скаргою на рішення замовника, в якій просило зобов'язати замовника скасувати рішення про визнання переможця процедури закупівлі, оформлене протоколом від 25.04.2023 № 307;
- рішенням Комісії АМК України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель від 10.05.2023 № 6295-р/пк-пз відмовлено               ТОВ «Інтерпайп Україна» у задоволенні скарги ТОВ «Інтерпайп Україна».
Суди попередніх інстанцій, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, виходили з таких встановлених обставин:
- Компанія на підтвердження досвіду виконання аналогічного договору (щодо дотримання кваліфікаційного критерію ТД) надала відгук ТОВ «Полтавська бурова компанія» від 21.03.2023 року № 228 про виконання договору купівлі-продажу від 01.03.2018 № 1/18-СТD, юридичні підстави піддавати сумніву який на момент розгляду ТД відсутні, останній поданий в електронній формі, як того вимагали положення розділу ІІІ ТД закупівлі;
- посилання позивача на підроблення зазначеного листа-відгуку не відповідають дійсності та спростовуються висновком судового експерта Гуць Катерини Валеріївни від 06.06.2023 №23/4 КТ-31, відповідно до якого, зокрема, серед інформаційного наповнення електронної скриньки «ІНФОРМАЦІЯ_1», дата та час отримання листа 21.03.2023 16:29:54 +UTS, електронний лист містить вкладення у вигляді файлу з назвою «File0006.PDF». Файл з назвою «File0006.PDF», що міститься в листі електронної пошти надійшов від «procurement@pds.com.ua», електронна пошта «procurement@pds.com.ua», належить домену «pds.com.ua» ТОВ «Полтавська бурова компанія». Експерт повідомлений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта та відмову від давання показань або відмову виконання покладених на нього обов'язків (статті 384, 385 Кримінального кодексу України);
Зважаючи на зазначене судами спростовано доводи позивача про те, що листом від 26.05.2023 № 605 ТОВ «Полтавська бурова компанія» заперечило факт складання, підписання та видачу листа-відгуку від 01.03.2023 № 228, в якому міститься інформація про неналежне виконання Компанією договору     від 01.03.2018 №1/18-СТD, який надано відповідачем 2 як аналогічний договір в якості кваліфікаційного критерію на виконання вимог ТД;
- Компанія не є резидентом України, в неї відсутній ЄДРПОУ, тому можливості одержати кваліфікований електронний підпис (далі - КЕП) немає, при цьому вищевказана обставина не є підставою для неприйняття поданих Компанією документів відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі». Зазначеним спростовуються посилання ТОВ «Інтерпайп Україна» на відсутність КЕП на ТД відповідача 2;
- матеріали справи не містять жодних належними та допустимих доказів на підтвердження надання Компанією неіснуючих документів у складі ТД та невідповідності ТД відповідача 2 її кваліфікаційним критеріям;
- позивач реалізував своє право на оскарження процедури тендерної закупівлі у порядку, передбаченому чинним законодавством, шляхом подання скарги до АМК України, у задоволенні якої було відмовлено рішенням Комісії АМК України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель   від 10.05.2023 № 6295-р/пк-пз.
4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності/відсутності підстав для визнання недійсним та скасування рішення, оформленого протоколом від 25.04.2023 № 307 визначення переможця відкритих торгів, визнання недійсним договору, укладеного з переможцем таких торгів та визнання укладеним відповідного договору з позивачем.
Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, враховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права виключно у межах доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Відповідно до імперативних приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Предметом касаційного оскарження (з урахуванням відмови скаржника від позовних вимог в частині визнання недійсним рішення АТ «Укргазвидобування», оформленого протоколом від 25.04.2023 № 307 (результатів відкритих торгів) та визнання укладеним договору між АТ «Укргазвидобування» та ТОВ «Інтерпайп Україна» за наслідками оскаржуваної закупівлі, а також закриття провадження у справі № 910/10971/23 у частині вирішення вказаних позовних вимог), є рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2024 року у справі №910/10971/23  про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Інтерпайп Україна» до                АТ «Укргазвидобування» та Компанії «Vorex LLC» про визнання недійсним договору поставки трубної продукції 23.06.2023 № UGV371/30-23, укладеного між АТ «Укргазвидобування» (замовником) та Компанією (постачальником), а також постанова апеляційного господарського суду щодо залишення рішення місцевого суду в цій частині без змін.
Верховний Суд у розгляді цієї касаційної скарги також враховує, що скаржник в строки передбачені частиною першою статті 298 змін або доповнень до касаційної скарги не подавав, своїм правом на відмову від неї в повному обсязі чи в певній частині не скористався.
В обґрунтування доводів касаційної скарги позивач посилався, зокрема на  пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду                від 30.05.2019 № 910/12402/18; від 28.04.2020 у справі № 904/1143/19;               від 11.06.2020 у справі № 904/1145/19; від 26.01.2022 у справі № 914/653/21;    від 15.02.2024 у справі № 917/1445/22; від 22.08.2024 у справі № 910/10968/23 (у контексті висновків про порушення суб'єктивного права наступного учасника торгів, яке підлягає судовому захисту, в разі ігнорування замовником порушень, допущених при визначені переможцем учасника з найбільш вигідною ціновою пропозицією і не переходу замовником до розгляду наступних пропозицій).
У наведених позивачем для порівняння постановах Верховного Суду, а саме у справах: № 910/12402/18; № 904/1143/19; № 904/1145/19; № 914/653/21;            № 917/1445/22; № 910/10968/23 - предметом розгляду були вимоги, зокрема щодо оскарження рішення тендерного комітету та визнання недійсним договору про закупівлю
Водночас у своїх доводах про інше застосування правових норм (статей 29, 31 ЗУ «Про публічні закупівлі») у контексті доводів касаційної скарги про встановлення порушення суб'єктивного права наступного учасника торгів, яке підлягає судовому захисту вказаних скаржником справах: № 910/12402/18,       № 904/1143/19, № 904/1145/19 та № 914/653/21, скаржник не бере до уваги, що вони не містять відповідних правових висновків Верховного Суду.
У касаційній скарзі скаржник помилково посилається на зміст тієї частини постанов Верховного Суду, які не є правовим висновком, а лише вказують на певні фактичні обставини справ № 910/12402/18, № 904/1143/19,                          № 904/1145/19, № 914/653/21, що встановлені у них судами попередніх інстанцій та враховані або не враховані Верховним Судом при касаційному перегляді.
При цьому стаття 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначає, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Таким чином, сам по собі інший підхід до правозастосування у справах, на який вказує скаржник не є підставою для оскарження судових рішень згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.
Щодо доводів скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у справі № 917/1445/22, колегія суддів зазначає, що у цій справі спір стосувався правовідносин з проведення спрощеної процедури закупівлі та стосувався доводів позивача про порушення частин п'ятої та пункту 1 частини тринадцятої статті 14 Закону України «Про публічні закупівлі». У зазначеній скаржником справі № 917/1445/22 позовні вимоги заявлені лише до замовника закупівлі. Водночас у цій справі                   (№ 910/10971/23) позовні вимоги заявлені до АТ «Укргазвидобування» та Компанії, тобто до замовника та переможця закупівлі. Наведене свідчить про неподібний суб'єктний склад сторін та правове регулювання відповідної процедури закупівлі у справах № 917/1445/22 та № 910/10971/23. У зазначеній скаржником справі, як і у справі, що переглядається позовні вимоги заявлені учасником закупівлі, пропозиція якого відхилена та який не є стороною спірного договору. Водночас у справі № 917/1445/22 такому учаснику (позивачу) Судом відмовлено у задоволенні позовних вимог у зв'язку з не підтвердженням документально ним факту порушення його прав та законних інтересів через умови медико-технічної документації як умови участі у процедурі закупівлі як і можливої дискримінації такими умовами інших можливих виробників. Проте у справі № 910/10971/23 подібних обставин не встановлено, а суди виснували відсутність порушень у процедурі закупівлі, зокрема те, що передбачені положеннями статей 29, 31 Закону України «Про публічні закупівлі» підстави для відхилення тендерної документації відповідача 2 у спірній закупівлі відсутні. Отже, наведене не дає підстави вважати, що правовідносини у цих справах є подібними за змістовним критерієм.
Скаржник також посилається на неврахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 22.08.2024 у справі № 910/10968/23.
Колегія суддів, визнаючи правовідносини у справі № 910/10971/23 частково подібними з правовідносинами у справі № 910/10968/23 (з огляду на предмет, підстави позову, доводи касаційної скарги в частині можливого порушення суб`єктивного права позивача  та матеріально-правове регулювання спірних правовідносин), водночас зазначає, у справі № 910/10968/23 із цією справою відмінними є встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи.
Так, у зазначеній скаржником справі Суд, скасовуючи судові акти попередніх інстанцій у частині вимог про визнання недійсним договору, укладеного в результаті процедури закупівлі, та направляючи справу на новий розгляд до місцевого суду вказав, що реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов'язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, а також вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові            від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 і не протирічать їй). 
Натомість у справі, яка переглядається (№ 910/10971/23), встановлено та      ТОВ «Інтерпайп Україна» не спростовано, що висновки попередніх інстанцій в частині вимог про скасування договору, учасником якого не є позивач, зроблено зважаючи на встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи та не доведенням позивачем в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси. Також суди оцінивши доводи скаржника у цій справі встановили, що за умов задоволення позову, позивач не стане автоматично переможцем тендеру, а лише фактично створить перешкоди у виконанні оскаржуваного договору, що свідчить про неефективність обраного ним способу захисту. Аналіз справи Верховного Суду № 910/10968/23 свідчить, що встановлені судами фактичні обставини, які формують зміст правовідносин у цій справі є відмінними за критеріями подібності від фактичних обставин, встановлених судами у цій справі (№ 910/10971/23).
Так, зі змісту оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції вбачається, що предметом правової оцінки під час розгляду цієї справи було і питання наявності/відсутності порушеного права позивача, зокрема, судом попередньої інстанції встановлено та зазначено «…Щодо твердження скаржника, що порушене право позивача полягає у не розгляді його тендерної пропозиції внаслідок неправомірного відхилення відповідачем 1 тендерної пропозиції відповідача 2 усупереч положенням статей 29, 31 Закону України «Про публічні закупівлі», що привели до порушення права позивача на справедливу та законну участь в оспорюваній закупівлі, в якій, з огляду на обставини у цій справі та за відсутності порушень законодавства про публічні закупівлі, пропозиція позивача з повним пакетом документів на підтвердження вимогам до предмету закупівлі повинна бути розглянута як найбільш економічно вигідна після відхилення пропозиції відповідача 2, колегія суддів відзначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, кількість учасників закупівлі визначено - три. При цьому, зазначено, що Компанія із ціновою пропозицією 525 761 046,67 грн відповідає кваліфікаційним критеріям, встановленим в тендерній документації. Відсутні підстави для відмови, установлені  статтею 17 Закону України «Про публічні закупівлі». Тоді як ТД ТОВ «Інтерпайп Україна» із ціновою пропозицією 530 874 216 грн - не розглядалась, як і тендерна документація                            ТОВ «Нафтосервіс» із ціновою пропозицією 559 320 300 грн, що підтверджується документи ТД та звітом про результати проведення процедури закупівлі від 26.06.2023 № UA-2023-03-14-001098-a (який є загальнодоступним за посиланням https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2023-03-14-001098-a).
Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно статтями 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами частини першої ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінка доказів - це розумова, пізнавальна діяльність суду, яка полягає у дослідженні якісних і кількісних ознак зібраних доказів у конкретній справі. Закон не регулює порядок роздумів судді. Проте норми права встановлюють зовнішні умови, гарантії, які забезпечують істинність логічних висновків суддів.
Позивач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували його позовні вимоги.
Так, колегія суддів відзначає, що матеріали справи не містять, а скаржником не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих у розумінні статей 73, 76-79, 86, 269 ГПК України доказів, що будь-яка інформація ТД відповідача 2 не відповідала дійсності (зокрема щодо співпраці із заводом-виробником, спроможності виробника виконати замовлення закупівлі чи забезпечити доступ до заводу, а також щодо умов поставки товару тощо) так само як і відсутні будь-які дані щодо спростування вказаної обставини безпосередньо заводом-виробником.
Тобто, передбачені положеннями статей 29, 31 Закону України «Про публічні закупівлі» підстави для відхилення тендерної документації відповідача 2 у спірній закупівлі були відсутні.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що хоч позивач і брав участь у тендерній закупівлі та формально (лише за ціновою пропозицією) визначений як учасник № 2 у звіті за результатами проведення процедури закупівлі № UA-2023-03-14-001098-a, його ТД не розглядалася на предмет відповідності кваліфікаційним критеріям згідно зі статтею 16 Закону України «Про публічні закупівлі» та наявності або відсутності обставин, установлених статтею17 вказаного Закону.
Таким чином, позивач, який фактично реалізував своє право на участь у тендері та який не є учасником, який зайняв друге місце, з урахуванням обставин того, що його документація взагалі не розглядалася, звернувся за захистом потенційного свого права на майбутнє, або ж як він сам зазначив держави чи інших учасників у частині забезпечення права на справедливу участь у закупівлях.
Як встановлено судом першої інстанції, у своїх письмових поясненнях                від 27.06.2024, позивач наголосив на тому, що ефективний захист його, як учасника публічних закупівель, полягає у тому. що б не допустити з боку відповідачів в майбутньому порушень, які будуть встановлені у рішенні суду у цій справі (коли один порушує, а інший не помічає порушень) та не допустити використання відповідачем 2 оскаржуваного договору як «аналогічного» в майбутніх закупівлях так як такі дії суперечать принципу добросовісної конкуренції, закріпленому статті 5 Закону України «Про публічні закупівлі».
Водночас, ефективний захист, на думку позивача, реалізується у т.ч. через можливість брати участь у подальших публічних закупівлях на засадах справедливості і добросовісності, з урахуванням і недопущенням порушень, які будуть встановленні судовим рішенням у цій справі, і недопущенням використання відповідачем 2 в майбутніх закупівлях договору, укладеного за результатами оскаржуваної закупівлі, як такого, що підлягає визнанню недійсним.
Тобто, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивачем самостійно підтверджено подання позову у цій справі на захист його «потенційних прав» на майбутнє, а також на сприяння проведенню нової закупівлі, що не спростовано останнім.
У цьому контексті Суд зазначає, що звернення позивача до суду з позовом повинно бути зумовлено захистом конкретного порушеного його права, а не абстрактного чи інтересу на майбутнє. Хоча в цьому аспекті у позивача, як учасника тендеру, є законний інтерес, тобто певне прагненням, наміри, мета, потреба чи необхідність, які мотивують до вчинення певних дії, зокрема і ті, які здійснюються завдяки праву. Інтерес є тим, що передує дії (вчинкам особи), але ними не є, тому право не може регулювати інтереси.
Вказані поняття не є тотожними, а тому зазначаючи про законний інтерес, в даному випадку відсутні підстави для висновку про наявність порушеного права позивача (яке б підлягало захисту шляхом подання та задоволення такого позову) у розумінні статті 4 ГПК України.
Позивач, з урахуванням ймовірного «потенційного інтересу» до результатів проведення публічної закупівлі, як учасник таких закупівель, звертаючись з позовом фактично не захищає жодного свого права або інтересу, оскільки його ТД не розглядалась і навіть у разі задоволення позову, позивач не стане автоматично переможцем тендеру, а лише фактично створить перешкоди у виконанні оскаржуваного договору.
Особа, яка звертається до суду з позовом, реалізуючи передбачене           статтею 55 Конституції України, статтею 4 ГПК України право на судовий захист, вказує у позові власне суб'єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (зазначені висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 09.02.2021 у справі № 381/622/17, від 15.02.2023 у справі   № 910/18214/19).
Згідно з принципами захисту прав та інтересів, закріпленими в Конституції України, Цивільному кодексі України та Законі України «Про публічні закупівлі», звернення до суду за захистом має бути обґрунтованим існуванням фактичного або потенційного порушення прав чи законних інтересів позивача. Утім, у цій справі встановлено, що порушення прав позивача відсутнє, а обставини, викладені у позові, не містять належного підтвердження протиправності дій чи рішень відповідачів.
Участь у процедурі публічної закупівлі є актом реалізації потенційного права на укладення договору, яке виникає лише за умов, визначених законодавством, включаючи принцип економічної доцільності. Система публічних закупівель передбачає послідовний розгляд пропозицій, починаючи з найбільш економічно вигідної. Відсутність переходу до розгляду наступних пропозицій не є порушенням права інших учасників, оскільки це є прямим наслідком принципів, закладених у відповідне правове регулювання.
У цьому спорі, правова позиція позивача фактично зводиться до того, що недосягнення бажаного результату (перемоги у тендері) саме собою є підставою для судового захисту.
Втім, звернення до суду можливе виключно за наявності порушеного права або інтересу, що підтверджується відповідними доказами. Тендерна процедура, яка дотримується встановлених законом правил і не містить ознак дискримінаційного чи незаконного характеру, не може бути визнана такою, що порушує права позивача лише через те, що його пропозиція не була розглянута.
Разом з цим, колегія суддів не приймає як наладжене твердження скаржника, що листом від 26.05.2023 № 605 ТОВ «Полтавська бурова компанія» заперечило факт складання, підписання та видачу листа-відгуку від 01.03.2023 № 228, і наголосила на неналежному виконанні Компанією  договору від 01.03.2018 № 1/18-СТD, який надано останньою як аналогічний договір на виконання вимог ТД, з огляду на наступне.
Так, відповідач 2 на підтвердження досвіду виконання аналогічного договору надав відгук ТОВ «Полтавська бурова компанія» від 21.03.2023 № 228 про виконання договору купівлі-продажу від 21.03.2018 р №1/18-СТD, юридичні підстави піддавати сумніву який на момент розгляду ТД відсутні, останній поданий у електронній формі, як того вимагали положення пункту 1 Розділу ІІІ ТД закупівлі.
Водночас, колегія суддів відзначає, що посилання на підроблення листа-відгуку ТОВ «Полтавська бурова компанія» від 21.03.2023 № 288 не відповідають дійсності та спростовуються висновком судового експерта Гуць Катерини Валеріївни від 06.06.2023 №23/4 КТ-31, відповідно до якого, зокрема, серед інформаційного наповнення електронної скриньки «ІНФОРМАЦІЯ_1», дата та час отримання листа 21.03.2023 16:29:54 +UTS, електронний лист містить вкладення у вигляді файлу з назвою «File0006.PDF». Файл з назвою «File0006.PDF», що міститься в листі електронної поти надійшов                           від «procurement@pds.com.ua», електронна пошта «procurement@pds.com.ua», належить домену «pds.com.ua» ТОВ «Полтавська бурова компанія».
При цьому колегія суддів зауважує, що експерт був повідомлений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта та відмову від поважних причин від виконання покладених обов'язків (статті 384, 385               КК України).
Колегія суддів критично оцінює посилання позивача на відсутність кваліфікованого електронного підпису на тендерній документації Компанії, оскільки, остання не є резидентом України, у неї відсутній ЄДРПОУ, тому можливості одержати кваліфікований електронний підпис немає, при цьому вищевказана обставина не може слугувати підставою для неприйняття поданих компанією документів у відповідності до Закону України «Про публічні закупівлі».
Водночас, твердження скаржника, що суд першої інстанції не взяв до уваги факт  надання Компанією неіснуючих документів у складі ТД та невідповідності ТД відповідача 2 кваліфікаційним критеріям ТД, колегія суддів не визнає переконливими доказами, оскільки останні не підтверджені жодними наладженими та допустимими доказами.
В свою чергу, твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що відповідач 2 усвідомлював неспроможність забезпечити виробництво і поставку труб у строк в 120 днів, оскільки звертався з скаргою до АМКУ на відповідача 1 з вимогою змінити терміни поставки з 120 календарних днів на 180 календарних днів, спростовується вищевикладеними висновками суду.
При цьому, колегія суддів відзначає, що позивач реалізував своє право на оскарження процедури тендерної закупівлі у порядку, передбаченому чинним законодавством, шляхом подання скарги до АМК України. Однак, рішенням Постійно діючої адміністративної колегії АМК України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель від 10.05.2023                 № 6295-р/пк-пз від 10.05.2023 відмовлено у задоволенні скарги з підстав того, що під час її розгляду скарги не виявлено порушень законодавства з боку учасників тендерної процедури, які могли б стати підставою для задоволення вимог скаржника.
Рішення АМК України, як спеціалізованого органу з контролю за дотриманням законодавства у сфері публічних закупівель, є чинним та таким, що прийняте в межах його компетенції, з дотриманням відповідної процедури, має презумпцію правомірності. Відсутність встановлених порушень у тендерній процедурі свідчить про необґрунтованість доводів позивача щодо недотримання іншими учасниками вимог ТД, постанови КМУ № 1178 та Закону України «Про публічні закупівлі».
З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно відхилив доводи позивача з посиланням на порушення його прав в розумінні статті 4 ГПК України через невідповідність поданої відповідачем 2 ТД кваліфікаційним критеріям, оскільки поданий у цій справі позов не сприятиме захисту потенційно порушених прав або інтересу позивача і свідчить про неефективність обраного способу захисту.
Отже, аналіз висновків, зроблених судами попередніх інстанцій у справі              № 910/10971/23, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у наведеній скаржником постанові Верховного суду у справі № 910/10968/23, оскільки правовідносини у зазначених справах хоча і є частково подібними, проте відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
В контексті ж доводів скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у зазначених вище справах                    (№ 910/12402/18; № 904/1143/19; № 904/1145/19; № 914/653/21; № 917/1445/22; № 910/10968/23) щодо застосування статей 29 та 31 ЗУ «Про публічні закупівлі» (у контексті висновків про порушення суб'єктивного права наступного учасника торгів, яке підлягає судовому захисту, в разі ігнорування замовником порушень, допущених при визначені переможцем учасника з найбільш вигідною ціновою пропозицією і не переходу замовником до розгляду наступних пропозицій), то такі відхиляються колегією суддів, оскільки зазначені постанови Верховного Суду не містять жодних висновків щодо застосування зазначених норм закупівельного законодавства, як і не містять таких висновків у визначеному позивачем контексті.
Щодо доводів позивача про необхідність врахування правових висновків стосовно застосування норм процесуального права, а саме: статей 13, 86,       236 ГПК України (в аспекті процесуального обов'язку суду належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв'язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ними повністю чи частково - зазначити правові аргументи на їх спростування), викладених у постановах Верховного Суду: від 23.12.2020 у справі                        № 757/28231/13-ц; від 31.05.2021 у справі № 917/265/18; від 07.07.2021 у справі № 587/2051/18; від 06.07.2022 у справі № 910/6210/20; від 30.03.2023 у справі   № 905/2307/21 (905/496/22); від 12.07.2023 у справі № 910/5080/21;                    від 11.01.2024 справі № 924/622/23; від 15.02.2024 у справі № 904/7413/21, колегія суддів зазначає таке.
Так, у справах: № 757/28231/13-ц; № 917/265/18; № 587/2051/18;                           № 910/6210/20; № 905/2307/21 (905/496/22); № 910/5080/21; № 924/622/23;       № 904/7413/21 на які посилається скаржник, Суд виснував, зокрема, що статтею 86 ГПК України передбачено оцінювання судом доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, з'ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому. Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони, з урахуванням вимог статті 13 ГПК України. Одночасно цей принцип не передбачає обов'язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим і відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Водночас у справі № 910/10971/23 порушення судами попередніх інстанцій приписів статей 13, 86, 236 ГПК України в оцінці доказів, застосуванні принципу змагальності та викладенні мотивувальної частини судових рішень Верховним Судом не встановлено. Між тим, судові рішення у наведених скаржником справах ухвалені за інших фактичних обставин, які формують зміст правовідносин та зібраних у таких справах доказів, предмету доказування, іншої процесуальної поведінки учасників справи та іншого нормативно-правового регулювання, а також іншого суб'єктного складу учасників судового процесу, ніж у справі, що розглядається, тобто, зазначені справи і справа, судове рішення в якій переглядається, є відмінними за істотними правовими ознаками, що свідчить про неподібність правовідносин у них. А доводи касаційної скарги фактично спонукають суд касаційної інстанції на переоцінку вже встановлених судами попередніх судових інстанцій обставин, а суд касаційної інстанції в силу положення частини другої статті 300 ГПК України не наділений такими повноваженнями.
Суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі                              № 925/698/16).
Згідно з частиною другою статті 309 ГПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Таким чином наведена позивачем підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження.
У поданій касаційній скарзі ТОВ «Інтерпайп Україна» посилається також на  пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про відсутність висновку Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі                       № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.
Отже, формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини. При цьому формування правового висновку не може здійснюватися поза визначеними                  статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.
Слід зазначити, що висновки Верховного Суду відносно питання застосування норм матеріального права, які зазначені скаржником, у подібних правовідносинах, ураховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц, відсутні.
Проте скаржник просить здійснити правовий аналіз та надати висновки щодо застосування норм права для випадку протиправного невідхилення замовником попередньої найбільш економічно вигідної пропозиції іншого учасника, якого згодом визнано переможцем. Але відповідних обставин для даної справи судами попередніх інстанцій, як вбачається з вищевказаного судами попередніх інстанцій не встановлено.
У зазначеному контексті Верховний Суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4             частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору. При цьому крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов'язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
Разом з тим Верховний Суд вважає, що у справі, яка розглядається, відсутні підстави для формування висновку Верховного Суду із зазначеного скаржником питання стосовно застосування статей 29 та 31 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки судами попередніх інстанцій встановлено обставини щодо відсутності порушення прав позивача. При цьому судами встановлено, що твердження скаржника про не взяття до уваги факту надання Компанією неіснуючих документів у складі ТД та невідповідності тендерної документації відповідача 2 кваліфікаційним критеріям ТД, не доведено, оскільки такі обставини не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Участь у процедурі публічної закупівлі є актом реалізації потенційного права на укладення договору, яке виникає лише за умов, визначених законодавством, включаючи принцип економічної доцільності. У випадку, якщо пропозиція учасника тендеру не визнана найбільш економічно вигідною (як встановлено у цій справі), такий учасник не може претендувати на перегляд інших пропозицій у спосіб, який порушує встановлений порядок. Як наслідок, система публічних закупівель передбачає послідовний розгляд пропозицій, починаючи з найбільш економічно вигідної. Відсутність переходу до розгляду наступних пропозицій не є порушенням права інших учасників, оскільки це є прямим наслідком принципів, закладених у відповідне правове регулювання. звернення до суду можливе виключно за наявності порушеного права або інтересу, що підтверджується відповідними доказами. Тендерна процедура, яка дотримується встановлених законом правил і не містить ознак дискримінаційного чи незаконного характеру, не може бути визнана такою, що порушує права позивача лише через те, що його пропозиція не була розглянута. 
Отже, доводи скаржника в зазначеній частині фактично зводяться до спонукання Верховного Суду для встановлення інших обставин справи (а саме встановлення обставин наявності саме протиправного невідхилення замовником попередньої найбільш економічно вигідної пропозиції іншого учасника) та надання іншої оцінки доказам, наявним у матеріалах справи, на підставі оцінки яких суди першої та апеляційної інстанцій встановили фактичні обставини справи, що з огляду на вимоги статті 300 ГПК України щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції не належить до повноважень Верховного Суду.
За таких обставин, відповідно підстава касаційного оскарження, обґрунтована з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження, а тому Суд дійшов висновку про необґрунтованість поданої касаційної скарги та про відсутність підстав для скасування судових рішень попередніх інстанцій.
Стосовно підстави касаційного оскарження рішень судів по суті спору, визначеної ТОВ «Інтерпайп Україна» з посиланням на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України, зокрема, пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України, Верховний Суд зазначає таке. Так, відповідно до пункту 1 частини третьої    статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3      частини другої статті 287 цього Кодексу.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», а не «факту», отже, відповідно до                     статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.
За змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у вигляді не дослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу. Проте, як вже зазначалося вище, підстави касаційного оскарження (пункти 1, 3 частини другої                           статті 287 ГПК України), наведені позивачем у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримали свого підтвердження.
Інші доводи касаційної скарги ТОВ «Інтерпайп Україна» не спростовують вказаних вище обставин, а тому Верховний Суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваних судових актів попередніх інстанцій (з мотивів і підстав касаційного оскарження, викладених у касаційній скарзі позивача.
Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За змістом пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Верховний Суд, переглянувши рішення місцевого суду та постанову суду апеляційної інстанції в межах, наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що оскаржувані судові акти (в оскаржуваній до касаційної інстанції частині щодо вирішення позовних вимог про визнання недійсним договору від 23.06.2023, укладеного між АТ «Укргазвидобування» та Компанією) ухвалені з додержанням норм процесуального та матеріального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.
Судові витрати
Судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги позивачем у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, щодо вирішення позовних вимог про визнання недійсним договору від 23.06.2023, укладеного між                          АТ «Укргазвидобування» та Компанією, покладається на позивача, оскільки Суд касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою (стосовно вказаної частини позовних вимог) з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України, касаційну скаргу залишає без задоволення, а судові рішення попередніх інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Україна» залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2024 про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Україна» до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» та Компанії «Vorex LLC» про визнання недійсним договору поставки та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 у справі                    № 910/10971/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                          І. Колос

Суддя                                                                                          А. Ємець

Суддя                                                                                          Т. Малашенкова