ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/785/23  Номер провадження 22-ц/814/938/25	Головуючий у 1-й інстанції Макарчук С.М.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Карпушина Г. Л., Чумак О.В.
за участю секретаря: Ракович Д. Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Решетилівської окружної прокуратури
на заочне рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 квітня 2024 року у складі судді Макарчука С. М.
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Вільховатське» про визнання права на земельні частки (паї) в порядку спадкування за законом,
в с т а н о в и в:
У квітні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Титаренка С. О. подала до суду позов до Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області, у якому просила суд визнати за нею, ОСОБА_1 , право на земельну частку (пай) загальною площею 3,36 га, умовно кадастрових гектари із земель колективної власності ЗАТ «Вільховатське» с. Вільховатка Полтавського району Полтавської області в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вільховатка Полтавського району Полтавської області. 
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вільховатка Полтавського (Кобеляцького) району померла ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 , як малолітня донька померлої, що проживала разом із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , в установленому законом порядку прийняла спадщину, до складу якої увійшла земельна частка (пай) загальною площею 1,94 га із земель колективної власності ЗАТ «Вільховатське», яка розташована на території Вільховатської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, оскільки мати була включена до списку осіб, які мали право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з членства не виключалася, згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії ПЛ № 00002 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 1 та доданим до нього списком громадян, де вона внесена, як член АТ «Вільховатське» за № 159. 
Позивач звернулася до Кобеляцької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, проте постановою державного нотаріуса від 13.02.2023 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. 
Вказувала, що згідно довідки Вільховатської сільської ради Полтавського району Полтавської області земельна ділянка площею 1,94 га, закріплена за ОСОБА_2 під № 571, згідно проекту розташування земельних часток (паїв) в межах АТ «Вільховатське», дана земельна ділянка була виділена із земель колективної власності АТ «Вільховатське» при розпаюванні для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 
Таким чином, за життя спадкодавець ОСОБА_2 , як член АТ «Вільховатське» набула право на земельну частку (пай) загальною площею 3,36 умовно кадастрових гектари для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, але не встигла оформити правовстановлюючий документ на вищевказану земельну ділянку так як померла, тому позивач, як спадкоємець за законом першої черги, має законне право на успадкування вказаної земельної частки (паю) після смерті матері ОСОБА_2 .
Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22 серпня 2023 року замінено неналежного відповідача Кобеляцьку міську раду на ТОВ «Вільховатське» (а. с. 65-67).
Ухвалою цього суду від 11 квітня 2024 року постановлено здійснювати заочний розгляд справи.
Заочним рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано за спадкоємцем ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) загальною площею 3,36 умовно кадастрових ґа із земель колективної власності ЗАТ «Вільховатське» с. Вільховатка Полтавського району Полтавської області в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вільховатка Полтавського району Полтавської області.
Рішення суду мотивовано тим, що за життя спадкодавець ОСОБА_2 , як член АТ «Вільховатське», набула право на спірну земельну частку (пай), але не встигла оформити правовстановлюючий документ, так як померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги за законом, яка своєчасно прийняла спадщину після смерті матері, має право на успадкування цієї земельної частки (паю). 
В апеляційному порядку вказане рішення суду оскаржив керівник Решетилівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області та посилаючись в апеляційній скарзі на незаконність та необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом не було враховано висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах про те, що право на земельну частку (пай) виникає не з часу включення членів КСП до списків, доданих до державного акту на право колективної власності на землю, а з моменту передачі землі у колективну власність конкретному КСП, членом якого вони є, на підставі державного акту на право колективної власності на землю.
Вказує, що спадкодавець хоч і була включена до списку осіб, які мали право на земельну частку (пай), але померла у червні 1994 року, а Державний акт на право колективної власності на землю серії ПЛ № 00002 зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю 29.12.1994 за № 1, що є істотним для вирішення справи та не було враховано судом. Тобто, на час видачі державного акту на право колективної власності на землю АТ «Вільховатське» ОСОБА_2 не набула права на земельну частку (пай), відповідно, таке право не може бути успадковане його спадкоємцем.
Зазначає, що належним відповідачем у справі є Кобеляцька міська рада яка є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Вільховатської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, та до її повноважень відноситься питання розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення. Тому суд необґрунтовано замінив у справі відповідача, а пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Підстави представництва відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор обґрунтував невиконанням органом, уповноваженим на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах, своїх обов`язків щодо захисту інтересів держави, що в контексті правовідносин у даній справі полягають у захисті майнових інтересів держави в особі органу місцевого самоврядування щодо набуття за особою права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, шляхом оскарження неправосудного рішення, а тому прокурор набув право звернутись до суду в інтересах держави з апеляційною скаргою.
Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надходив.
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вільховатка у віці 27 років померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 28.06.1994, виданим 28.06.1994 Вільховатською сільською радою Кобеляцького району Полтавської області (а. с. 8).
За життя ОСОБА_2 працювала в Акціонерному товаристві «Вільховатське» Кобеляцького району Полтавської області та станом на 01.01.1994 була включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва при паюванні земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям (а. с. 17-18). 
Позивач ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 від 22.12.1990 та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 (а. с. 11).
На час відкриття спадщини ОСОБА_1 , яка тоді у віці 3 роки 7 місяців була малолітньою особою, постійно проживала разом з матір`ю ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Вільховатської сільської ради Полтавського району Полтавської області (а. с. 13).
Постановою державного нотаріуса Кобеляцької державної нотаріальної контори Русняк Р.В. від 13.02.2023 № 99/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) площею 3,36 умовно кадастрових гектари, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земельної колективної власності ЗАТ «Вільховатське» на території колишньої Вільховатської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області тепер - Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області, після ОСОБА_2 , яка померла в с. Вільховатка Кобеляцького району Полтавської області ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа (а. с. 25).
Згідно довідки Вільховатської сільської ради Полтавського району Полтавської області земельна ділянка площею 1,94 га, закріплена за ОСОБА_2 під № 571, згідно проекту розташування земельних часток (паїв) в межах АТ «Вільховатське» була виділена із земель колективної власності АТ «Вільховатське» при розпаюванні для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 19-20).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що за життя спадкодавець ОСОБА_2 , як член АТ «Вільховатське» набула право на земельну частку (пай) загальною площею 3,36 умовно кадастрових гектари для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, але не встигла оформити правовстановлюючий документ на вищевказану земельну ділянку так як померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги за законом, яка своєчасно прийняла спадщину після смерті матері, має право на успадкування вказаної земельної частки (паю) після смерті своєї матері.
Проте, таких висновків суд дійшов при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року (пункти 1, 4, 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України). У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР у редакції 1963 року.
Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України, стаття 525 ЦК УРСР). 
Оскільки спадкодавець ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції вірно виходив з того, що спірні правовідносини врегульовані нормами ЦК УРСР. 
Суд першої інстанції вірно встановив, що відповідно до статті 529 ЦК УРСР 1963 року позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері ОСОБА_2 , проте, суд припустився помилки, визнавши, що до складу спадщини ОСОБА_2 увійшло право на земельну частку (пай) АТ «Вільховатське».
Згідно з пунктом 1 Указу Президента України № 720/95 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).
Відповідно до пункту 2 Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.
За змістом статей 22, 23 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання відповідним підприємством, акціонерним товариством цього акта.
Член колективного сільськогосподарського підприємства, акціонерного товариства включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
Відповідно до пунктів 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року (із змінами та доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України, від 19 березня 2010 року № 2) згідно зі статтею 25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішеннями органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку(пай), виділену на місцевості. Член КСП, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку( пай) з дня видачі цього акту.
Згідно наявного у матеріалах справи Державного акту на право колективної власності на землю серії ПЛ № 00002 землю у колективну власність АТ «Вільховатське» с. Вільховатка для виробництва сільськогосподарської продукції було передано відповідно до рішення Кобеляцької районної ради від 25.11.1994, а державний акт на право колективної власності на землю видано 29.12.1994 - вже після смерті ОСОБА_2 .
Факт внесення спадкодавця під № 571 до списків громадян-членів АТ «Вільховатське» лише вказує на наміри щодо виділення їй земельної ділянки під час розпаювання земель відповідно до рішення загальних зборів працівників АТ «Вільховатське» після їх передачі у колективну власність, проте, за її життя право колективної власності на землю у товариства не виникло. 
Відповідно до статті 9 ЦК УРСР правоздатність громадянина - здатність мати цивільні права і обов`язки виникає в момент його народження і припиняється зі смертю.
Аналізуючи правові підстави набуття земельної частки (паю) у приватну власність, Верховний Суд зазначає про неможливість наділення особи цим правом після її смерті (див. постанови Верховного Суду від 26 листопада 2018 року у справі № 92/1660/16-ц (провадження № 61-24311св18), від 29 травня 2019 року у справі № 395/268/17-ц (провадження № 61-36639св18)).
Отже, на час передачі земель у колективну власність АТ «Вільховатське» та одержання Державного акту на право колективної власності на землю серії ПЛ № 00002 від 29.12.1994, додатком № 1 до якого є список громадян - членів сільськогосподарського товариства, ОСОБА_2 вже не перебувала у членах товариства у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому вона не могла набути право на відповідну частку (пай) при паюванні земель цього товариства, оскільки її правоздатність на той час припинилась, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув та визнав таке право за померлою особою, що суперечить наведеним нормам цивільного права та усталеним висновкам Верховного Суду у подібних правовідносинах, які відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Колегія суддів також вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо прийняття позивачем спадщини після смерті її матері, оскільки чинними на час відкриття спадщини ОСОБА_2 нормами статей 548, 549 ЦК УРСР було передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, вчинивши певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, а саме: 1) фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. 
Відповідно до статті 14 ЦК УРСР за неповнолітніх, які не досягли п`ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун. Вони вправі учиняти лише дрібні побутові угоди.
З постанови державного нотаріуса Кобеляцької державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.02.2023 вбачається, що після померлої ОСОБА_2 у Кобеляцькій державній нотаріальній конторі спадкова справа не заводилась, а із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 звернулась лише у 2023 році - після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини, що залишилась після смерті її матері, та шести місяців після набуття нею самою повноліття.
Доказів продовження ОСОБА_1 строку на прийняття спадщини відповідно до частини першої статті 550 ЦК УРСР або вступу її в управління або володіння спадковим майном (пункт 1 частини першої статті 549 ЦК УРСР) матеріали справи не містять.
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19)).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Проте, висновки суду першої інстанції щодо прийняття позивачем спадщини ОСОБА_2 не ґрунтуються на наявних у справі доказах, встановлених фактичних обставинах справи та нормах ЦК УРСР, якими не було передбачено автоматичного прийняття спадщини малолітньою особою та прийняття спадщини за фактом спільного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Такі норми введені в дію з 01.01.2004 у статті 1268 УК України, яка відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, статті 5, пунктів 4, 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України не поширюється на спірні правовідносини.
Судом при вирішені справи також неправильно визначено особу, яка має відповідати за позовом, та задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, пред`явлені позивачем за її клопотанням про заміну відповідача у справі, до ТОВ «Вільховатське», яке не є учасником спадкових правовідносин.
У справі, що переглядається, спір стосується спадщини, яка відкрилася до 01.07.2003, й питання щодо належності відповідача має вирішуватись судом з урахуванням положень пункту 5 частини першої статті 555 ЦК УРСР та пункту «в» частини другої статті 83, пункту 24 розділу X «Перехідні положення» ЗК України щодо переходу спадщини за правом спадкоємства до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщини, та віднесення до земель комунальної власності територіальних громад всіх земель державної власності, розташованих за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.
Землі АТ «Вільховатське», правонаступником прав та обов`язків якого є ТОВ «Вільховатське», знаходяться в межах територіальної громади Вільховатської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, яка була реорганізована шляхом приєднання до Кобеляцької міської ради Полтавської області та остання набула відповідних прав та обов`язків, у тому числі щодо земель, які перейшли у власність держави. 
Крім того, відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», який визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради, а у статті 13 цього Закону також визначено порядок використання нерозподілених та невитребуваних земельних ділянок і земельних часток (паїв).
Так, нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю).
Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).
У разі якщо до 1 січня 2028 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним.
Тобто, у разі підтвердження в установленому законом порядку права на земельну частку (пай) спадкодавця саме сільська, селищна, міська рада має здійснити заходи щодо відновлення прав позивача на земельну частку (пай), а не сільськогосподарське товариство.
Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Результат аналізу статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. 
Пред`явлення позову до неналежного відповідача також є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги керівника Решетилівської окружної прокуратури, що оскаржуване судове рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме статей 5, 22, 23 ЗК України від 18.12.1990, пункту 2 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювань земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, статей 9, 548, 549 ЦК УРСР, статті 263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а тому підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 з вищезазначених підстав.
В апеляційній скарзі прокурор належним чином обґрунтував представництво інтересів держави відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» і така апеляційна скарга підлягає задоволенню. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу керівника Решетилівської окружної прокуратури задовольнити.
Заочне рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 квітня 2024 року - скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Вільховатське» про визнання права на земельну частку (паї) в порядку спадкування за законом відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                        С. Б. Бутенко

Судді                                                                        Г. Л. Карпушин

                                                                       О. В. Чумак