ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 квітня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/27672/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач), суддів:  Юрко І.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 року в адміністративній справі №160/27672/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області,  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області  про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
                                 
                                                  ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області,  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив: 
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №046350016353 від 12.07.2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати звернення з 05.07.2024 року;
зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу періоди навчання з 01.09.1981 року по 23.02.1991 рік ( за виключенням періоду проходження військової служби з 23.06.1985 року по 19.05.1987 рік, згідно диплому серії НОМЕР_1 ;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи з 01.01.1992 року по 24.09.1992 рік, згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 №2-№3;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно заяви про призначення пенсії з 05.07.2024 року. 
Рішенням  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №046350016353 від 12.07.2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати звернення з 05.07.2024 року.
Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до загального страхового стажу періоди навчання з 01.09.1981 року по 23.02.1991 рік ( за виключенням періоду проходження військової служби з 23.06.1985 року по 19.05.1987 рік, згідно диплому серії НОМЕР_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи з 01.01.1992 року по 24.09.1992 рік, згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 №2-№3.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.07.2024 року про призначення пенсії за віком та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду.
У іншій частині заявлених позовних вимог – відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач – 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач - 1 вказує, що за доданими до заяви позивача документами до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1981 року по 23.02.1991 року, згідно з дипломом серії НОМЕР_1 від 08.02.1991 року, оскільки навчання перевищує 5 років. За таких обставин, необхідно надати уточнюючу довідку про період та форму навчання на якій перебував ОСОБА_1 . Відповідно до розрахунку стажу роботи (Форма РС-право), загальний стаж роботи позивача складає 28 років 7 місяців 17 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На підставі вище викладеного, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком. З урахуванням зазначеного, апелянт  просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 
Позивач надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду без змін як законне та обґрунтоване. 
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
          Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
          Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
          Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 05.07.2024 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою та відповідними документами для призначення пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
          Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області від 24.07.2024 року за № 0400-010226-8/151798 позивач отримав рішення, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, про відмову у призначенні пенсії від 12.07.2024 року № 046350016353.
          Відповідно до наданого рішення від 12.07.2024 року № 046350016353 страховий стаж ОСОБА_1 складає 29 років 04 місяців 17 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком (менше 31 років). У відмові зазначено, що до страхового стажу не зараховано: період навчання з 01.09.1981 року по 23.02.1991 року, згідно з дипломом серії НОМЕР_1 від 08.02.1991 року, оскільки навчання перевищує 5 років. Необхідно надати уточнюючу довідку про період та форму навчання на якій перебував заявник; період роботи, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 22.05.1991 року, з 01.01.1992 р. по 24.09.1992 р., оскільки заявник працював на території російської федерації з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у голузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року в м. Москва. Починаючи з 19.06.2023 року обчислення страхового стажу набутого в республіках колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік, в подальшому незалежних держав та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюється, відповідно до законодавства України з урахуванням Двосторонніх угод/ договорів. Наразі означена угода в галузі пенсійного забезпечення з російською федерацією відсутня.
          Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
          Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09.07.2003 року №1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (п. 1).
          Відповідно до частин 1 та 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
          Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
          При цьому, відповідно до частини 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
          Згідно частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
          Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
          Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення (стаття 44 Закону України №1058-IV).
          Частиною 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
          Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
          На час первісного заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 року №162 (Інструкція №162).
          ідповідно до пунктів 2.2., 2.3., 2.4 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення   відповідно   до   чинного законодавства України; відомості про відкриття, на   які   видані   дипломи,   про використані винаходи   і   раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.
          Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
          Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
          Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 року, у графі 2 трудової книжки записується « 05.01.1993».
          Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
          В подальшому наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року №58 затверджена нова Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників (Інструкція №58).
          Відповідно пункту 2.2. Інструкції №58, до трудової книжки вносяться, зокрема: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
          За вимогами пунктів 2.3., 2.4. Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
          Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637).
          Відповідно до пункту 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
          Отже, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній застосовуються норми Порядку №637 щодо підтвердження трудового стажу.
          За записами трудової книжки позивача НОМЕР_3 вбачається, що у спірний період роботи, зокрема:
           1. запис 1 – 01.09.1981 року – 28.02.1991 року – навчання в Ленінградському ордена Жовтневої революції та ордена Трудового червоного прапора технологічному інституті імені Леніна;
           2. запис 2 – 15.05.1991 року – прийнятий в цех №5 механіком – наказ №149 від 14.05.1991 року;
           3. запис 3 – 24.09.1992 року – звільнений за ст. 31 КЗпП за власним бажанням – наказ 761 від 21.09.1992 року
          Записи засвідчені печатками підприємства та підписом відповідальної особи.
Так, в трудовій книжці містяться посилання на відповідні накази, як на підставу внесення записів, вони завірені підписом повноважної особи та печаткою, не містять виправлень, підчисток, тобто оформлені належним чином.
          Водночас, позивачем був поданий диплом від 28.02.1991 року серії НОМЕР_1 , що підтверджує період його навчання з 01.09.1981 р. по 23.02.1991 р. про що є запис у трудовій книжці серії НОМЕР_2 . Також наданий військовий квиток серії НОМЕР_4 , який підтверджує, що в період навчання ОСОБА_1 проходив військову службу у період з 23.06.1985 року по 19.05.1987 року.
          Щодо не зарахування періоду навчання.
Відповідно до п. д) ч.3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. Відповідно до пункту 8 Порядку № 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, період здобуття освіти у закладах вищої освіти підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
          В період з 01.09.1981 року по 23.08.1991 року ОСОБА_1 навчався в Ленінградському ордена Жовтневої революції та ордена Трудового червоного прапора технологічному інституті імені Леніна по закінченню навчання, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_1 від 28.02.1991 року. Також вказаний період навчання підтверджується записами трудової книжки НОМЕР_2 від 22.05.1991 року, копія якої міститься в матеріалах справи.
          У період навчання ОСОБА_1 проходив військову службу у період з 23.06.1985 року по 19.05.1987 року, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_4 . Відтак, відповідачем- 2 протиправно не зараховано до страхового стажу період навчання з 01.09.1981 року по 23.08.1991 за виключенням періоду проходження військової служби з 23.06.1985 року по 19.05.1987 року.
          Щодо не зарахування періоду роботи на території російської федерації, оскільки з 01 січня 2023 року рф припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.
Європейська соціальна хартія (переглянута), 1996 року, згода на обов`язковість якої надано Верховною Радою України та яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. За цим Україна має міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами «досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися» права та принципи, що закріплені у Хартії.
          Згідно із ч.2 ст.6 Угоди «Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» від 13.03.1992 року, укладеної між Україною і Росією, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.
          Відповідно до абз. 2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993 року трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється, згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтва, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації. Згідно зі ст. 12 Угоди вона набуває чинності з моменту її підписання сторонами (з 14.01.1993 року).
          Частиною 2 ст. 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15.04.1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
          З аналізу викладеного вбачається, що обчислення стажу здійснюється, згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
           29.11.2022 року  Кабінет міністрів України прийняв постанову №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», яка набрала чинності 2.12.2022 р., якою постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992р. у м. Москві.
          З 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення.
          Отже, постанова від 29.11.2022 року №1328 набрала чинності 02.12.2022 року, натомість у період роботи позивача вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав-учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.
          За правилами ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
          Рішенням Конституційного Суду №1-рп/99 від 9.02.1999 року щодо тлумачення ч.1 ст.58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акту, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.
          Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 4 лютого 2023 року №107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав», якою передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування, документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022р. такі документи приймаються на території України без спеціального посвідчення.
          Отже, за наявності чинних положень Угоди, у період роботи позивача, що гарантували відповідне пенсійне право та соціальний захист, позивач не може нести тягар негативних наслідків у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу для призначення пенсії.
          Окрім того, в силу п.2 ст.13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
          Суд першої інстанції вірно зазначив, що денонсація Угоди від 13.03.1992 року російською федерацією означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань російської федерації у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.
          Крім того, під час звернення до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком, страховий стаж позивач підтверджував записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 22.05.1991 року стосовно спірних періодів роботи, а саме: з 01.01.1992 року по 24.09.1992 року.
          За наведених обставин, відповідачем - 2 протиправно не зараховано відповідні періоди, а саме: навчання з 01.09.1981 р. по 23.02.1991 р., відповідно до диплому серії НОМЕР_1 (за виключенням періоду проходження військової служби з 23.06.1985 року по 19.05.1987 року), роботи з 01.01.1992 р. по 24.09.1992 р., відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_2 , диплому від 20.07.1981 року № НОМЕР_5 , в зв`язку з чим ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за віком.
          З урахуванням викладеного вище, позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №046350016353 від 12.07.2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати звернення з 05.07.2024 року; зобов`язання Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до загального страхового стажу періоди навчання з 01.09.1981 року по 23.02.1991 рік ( за виключенням періоду проходження військової служби з 23.06.1985 року по 19.05.1987 рік, згідно диплому серії НОМЕР_1 , так і зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи з 01.01.1992 року по 24.09.1992 рік, згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 №2-№3 - підлягають задоволенню.
          Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно заяви про призначення пенсії з 05.07.2024 року.
          Так, пенсійним законодавством визначено, що призначення пенсії та підготовка документів для її виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України, а тому, останні мають виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Щодо визначення належного органу Пенсійного фонду, яким має здійснюватись розгляд заяви позивача з урахуванням висновків суду у даній справі.
Порядок приймання, оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 року № 22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846.
          Відповідно до абзацу 13 пункту 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
          Відповідно до пункту 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
          Відповідно до пункту 4.10 Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.
          Враховуючи неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що призвело до порушення прав останнього, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, як визначеним суб`єктом призначення.
          Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
          Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення адміністративного позову частково.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.  308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року в адміністративній справі №160/27672/24 - залишити без задоволення.       
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року в адміністративній справі №160/27672/24  - залишити без змін.      
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.     
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко