ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2025 року
м. Київ
 
справа № 686/13148/21
провадження № 61-4526св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М. (судді-доповідача), Карпенко С. О., Сердюка В. В., Ситнік О. М., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 ,ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Акціонерне товариство «Кредобанк», 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 березня 2023 року у складі судді Козак О. В., постанову Хмельницького апеляційного суду від 28 лютого 2024 року у складі колегії суддів Талалай О. І., Корніюк А. П., П`єнти І. В.та додаткову постанову Хмельницького апеляційного суду від 14 березня 2024 року у складі колегії суддів Талалай О. І., Корніюк А. П., П`єнти І. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Акціонерне товариство «Кредобанк», про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та права власності на частку в майні.
Позов обґрунтований тим, що у період з вересня 2020 року до 23 березня 2021 року вона перебувала з ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах, спільно проживали з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, а їхні відносини були характерні для відносин подружжя, зокрема супроводжувалися взаємними правами та обов`язками. ОСОБА_5 виховував її дітей від першого шлюбу. 
27 жовтня 2020 року позивачка здійснила відчуження належного їй автомобіля марки Nissan Murano, а вже наступного дня, 28 жовтня 2020 року, за отримані від продажу кошти в сумі 13 000 доларів США спільно з чоловіком ( ОСОБА_5 ) купили автомобіль марки Toyota LC Prado 150.
Крім того, разом отримали кредит у розмірі 1 038 096,00 грн під заставу придбаного транспортного засобу. Після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина. До складу спадкового майна входить автомобіль марки
Toyota LC Prado 150. Спадкоємець померлого заперечував той факт, що зазначений автомобіль був спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_5 .
Просила встановити факт проживання однією сім`єю з  ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу з вересня 2020 року до 23 березня 2021 року, визнати автомобіль марки Toyota LC Prado 150, 2020 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частку в праві спільної сумісної власності на автомобіль. 
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 28 лютого 2024 року, в позові відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався тим, що позивач не надала суду належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження того, що між нею та ОСОБА_5 у період з вересня 2020 року до 23 березня 2021 року склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Позивач до серпня 2021 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, що вказує на відсутність правових підстав для задоволення її позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Тому відсутні і підстави, передбачені статтею 74 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вважати автомобіль марки Tоyota LC Prado 150, 2020 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , таким, що належить на праві спільної сумісної власності позивачу та ОСОБА_5 , як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.
Додатковою постановою Хмельницького апеляційного суду від 14 березня 2024 року задоволено заяву ОСОБА_2 та стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн. В іншій частині вимог заяви відмовлено.
Постанова мотивована тим, що після залучення ОСОБА_2 до участі у справі, її адвокат Ткачук В. В. брав участь у судовому засіданні 28 лютого 2024 року, тому витрати на професійну правничудопомогу підлягають стягненню у розмірі 9 000,00 грн, а саме 1 000,00 грн - усна консультація перед початком судового засідання, 5 000,00 грн - фактичний приїзд у відрядження з іншого міста з урахуванням вартості проїзду та харчування, 3 000,00 грн участь адвоката в судовому засіданні 28 лютого 2024 року.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У березні 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 березня 2023 року, постанову Хмельницького апеляційного суду від 28 лютого 2024 року та додаткову постанову Хмельницького апеляційного суду від 14 березня 2024 року, просить їх скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не застосували правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі 644/6274/16-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15, у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2024 року у справі № 915/1624/16.
Суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги, що з вересня 2020 року до 23 березня 2021 року вона з ОСОБА_5 проживали однією сім`єю в її квартирі АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет та побут, а також вважали себе подружжям, турбуючись один про одного, маючи взаємні права та обов`язки.
Суд першої інстанції залишив поза увагою покази свідків.
Суди першої та апеляційної інстанцій залишили поза увагою, що лікар Величко Г. Г. у листі від 26 травня 2021 року підтвердив факт спільного проживання однією сім`єю позивача з ОСОБА_5 .
Суд апеляційної інстанції проігнорував клопотання її представника, розглянув справу без участі ОСОБА_1 та її представника, внаслідок чого позбавив її надати особисто пояснення у справі.
Суд першої інстанції проігнорував та не взяв до уваги, що направлення копії заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу учасникам справи є обов`язковим, оскільки лише тоді інша особа може надати відповідне заперечення щодо заявлених вимог.
Представник відповідача не надав до Хмельницького апеляційного суду попередній розрахунок сум судових витрат, тому у відповідача були відсутні будь-які підстави про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Зазначала, що розмір витрат на професійну правничу допомогу та витрат пов`язаних з приїздом адвоката, які заявлені в заяві про судові витрати від 04 березня 2024 року не підлягають задоволенню з підстав їх необґрунтованості та безпідставності.
Аргументи інших учасників справи
У червні 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив представника  ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , - ОСОБА_7 , на касаційну скаргу, у якому відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що в період з вересня 2020 року і до дня смерті ОСОБА_5 (березень 2021 року) під час якого позивач наполягала на визнанні факту проживання однією сім`єю з померлим, під час подання позовної заяви до суду і під час судового розгляду справи, позивач продовжувала перебувати в зареєстрованому шлюбі, спільно проживати та вести спільне господарство зі своїм чоловіком, а також періодично з`являтись з ним на людях, зокрема на похоронах ОСОБА_5 .
У заяві від 02 листопада 2020 року, завіреній приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Вавринчук О. М., ОСОБА_5 зазначав, що в зареєстрованому шлюбі та у фактичних сімейних відносинах ні з ким не перебував та на цей час не перебуває.
В провадженні слідчого відділу Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області перебуває кримінальне провадження від 16 квітня 2021 року № 1202124300000042 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 185 Кримінального кодексу України за фактом крадіжки майна у ОСОБА_5 особою ОСОБА_1 вчиненої за попередньою змовою групою осіб.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи. Відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 березня 2023 року, постанови Хмельницького апеляційного суду від 28 лютого 2024 року та додаткової постанови Хмельницького апеляційного суду від 14 березня 2024 року.
У травні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
Позиція Верховного Суду
Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Касаційне провадження відкрито з підстав, передбаченихпунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 березня 2023 року тапостанову Хмельницького апеляційного суду від 28 лютого 2024 року без задоволення, а касаційну скаргу на додаткову постанову Хмельницького апеляційного суду від 14 березня 2024 року задовольнити частково з таких підстав. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.
Після його смерті відкрилась спадщина. Спадковим майном, з приводу якого виник спір, є автомобіль марки Tоyota LC Prado 150, 2020 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . 
Зазначений автомобіль був придбаний ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу автомобіля від 28 жовтня 2020 року, укладеного з ТОВ «Гранд Мотор» в кредит. 
Згідно з пунктами 2.1, 2.2 вказаного договору ціна автомобіля становить 1 297 620,00 грн. Покупець зобов`язаний здійснити попередню оплату вартості автомобіля за власні кошти на користь продавця у розмірі 259 524,00 грн, протягом трьох банківських днів з дати підписання цього договору, іншу частину вартості автомобіля, що становить 1 038 096,00 грн, покупець має сплатити за рахунок коштів, наданих йому банківською установою АТ «Кредобанк», в рамках цільового кредитування протягом одного дня з дати одержання кредиту від банку, але не більше 5 робочих днів з дати здійснення попередньої оплати. 
Кредитний договір № 34348/2020 між АТ «Кредобанк» і ОСОБА_5 був укладений 02 листопада 2020 року. За умовами цього договору банк видає позичальнику кредит у сумі 1 038 096,00 грн на строк до 01 листопада 2027 року для здійснення повної / часткової оплати за договором купівлі-продажу автомобіля марки Tоyota LC Prado 150, 2020 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , укладеного між позичальником і ТОВ «Гранд Мотор». 
В анкеті-заяві № 34348/2020 на отримання кредиту під заставу автомобіля від 30 жовтня 2020 року ОСОБА_5 вказав, що він неодружений. 
У нотаріально посвідченій заяві від 02 листопада 2020 року ОСОБА_5 зазначив, що він на момент набуття у власність автомобіля марки марка Tоyota LC Prado 150, 2020 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , що буде йому належати на підставі договору купівлі-продажу автомобіля (в кредит) № ГМ-GM-3792, що укладений 28 жовтня 2020 року, в зареєстрованому шлюбі та у фактичних сімейних відносинах він ні з ким не перебував та на цей час не перебуває, вказаний автомобіль належить йому на праві особистої приватної власності та не є спільною сумісною власністю, особи, які б могли визнати за ними права власності на вказаний автомобіль (його частку), зокрема і відповідно до статей 65, 74 та 97 СК України, відсутні. 
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 05 грудня 1996 року серії НОМЕР_4 ОСОБА_5 розлучений. 
Згідно з інформацією АТ «Кредобанк», після смерті позичальника погашення заборгованості за кредитним договором № 34348/202 ОСОБА_1 здійснювала з банківської картки, оформленої на ім`я ОСОБА_5 , з таким призначенням платежу: «оплата за договором № 34348/202». Зокрема, були проведені наступні транзакції: 02 квітня 2021 року - 18 450,00 грн, 05 травня 2021 року - 18 600,00 грн, 04 червня 2021 року - 18 500,00 грн, 23 червня 2021 року - 18 500,00 грн, 28 липня 2021 року - 18 500,00 грн, 03 серпня 2021 року - 51 807,08 грн. Водночас, інформація про фактичного платника цих коштів у банка відсутня.
Автомобіль марки Tоyota LC Prado 150 був зареєстрований на ім`я ОСОБА_5 03 листопада 2020 року. 
Спадкоємець померлого заперечує право позивача на частку спірного автомобіля.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 
Щодо оскарження рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 березня 2023 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 28 лютого 2024 року
Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до частини першої статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Аналіз указаних норм дозволяє зробити висновок про те, що для застосування положень цієї статті необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі (постанова Верховного Суду від 14 квітня 2025 року у справі № 175/1874/15-ц, провадження № 61-16905св24).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».
Вирішуючи вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки необхідно врахувати, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21, провадження
№ 61-20968сво21).
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Презумпція спільності права власності в силу статті 74 СК України поширюється й на майно, придбане в період проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2023 року у справі № 359/9533/18 (провадження № 61-11772св23).
Статтею 25 СК України передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.
ОСОБА_8 до 31 серпня 2021 року перебувала в зареєстрованому шлюбі, що унеможливлює встановлення факту спільного проживання з  ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з огляду на приписи статті 25, частини першої статті 74 СК України.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, установивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, належним чином оцінивши надані докази, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем проживання однією сім`єю з  ОСОБА_5 з вересня 2020 року до 23 березня 2021 року.
Правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що лист лікаря Величко Г. Г. від 25 травня 2021 року про догляд ОСОБА_1 за хворим ОСОБА_5 у медичному закладі не доводить факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки не містить інформації про усталені відносини, що притаманні подружжю.
Оскільки позивач не надала доказів проживання однією сім`єю із  ОСОБА_5 , суди правильно відмовили в позові про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та права власності на частку в майні. 
Верховний Суд погоджується з висновками судів та вважає, що доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою покази свідків, Верховний Суд відхиляє, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій у своїх рішеннях врахували показання свідків та надали їм належну оцінку. Крім того, факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків за відсутності інших доказів (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2023 року у справі № 543/563/22).
Колегія суддів відхиляє посилання в касаційній скарзі на неврахування судами висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 22 серпня 2018 року у справі 644/6274/16-ц (щодо встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема визнання членом сім`ї), від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15 (зокрема щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу), що зазначені заявником в касаційній скарзі, оскільки висновки у цих справах і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначених справах суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Щодо оскарження додаткової постанови Хмельницького апеляційного суду від 14 березня 2024 року
04 березня 2024 року представник ОСОБА_2 - Ткачук В. В. через підсистему «Електронний суд» подав до суду апеляційної інстанції заяву про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 25 000,00 грн і додаткових витрат у справі в сумі 2 450,00 грн.
На обґрунтування своїх вимог надав докази на підтвердження розміру цих витрат, а саме додаток до договору від 21 серпня 2023 року № 042-23, акт виконаних робіт від 28 лютого 2024 року № 1, попередній рахунок від 28 лютого 2024 року, попередній рахунок від 29 лютого 2024 року № 1021748, фіскальний чек від 27 лютого 2024 року та квитанцію № ТМ0ААС2А-2ХА5-АВ8Е від 28 лютого 2024 року.
12 березня 2024 року ОСОБА_1 подала до апеляційного суду заперечення на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу.
Заява мотивована тим, що розмір витрат на правничу допомогу є завищеним, в акті виконаних робіт не зазначено номер справи, в якій була надана правова допомога. Крім того, представник відповідача під час розгляду справи не подав попереднього розрахунку суми судових витрат. Копії доказів на підтвердження витрат не були їй надіслані.
Задовольняючи частково заяву про судові витрати, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що після залучення ОСОБА_2 до участі у справі її адвокат Ткачук В. В. брав участь у судовому засіданні 28 лютого 2024 року, тому витрати на професійну правничудопомогу підлягають стягненню у розмірі 9 000,00 грн, а саме 1 000,00 грн - усна консультація перед початком судового засідання, 5 000,00 грн - фактичний приїзд у відрядження з іншого міста з урахуванням вартості проїзду та харчування, 3 000,00 грн участь адвоката в судовому засідання 28 лютого 2024 року.
Заявник у касаційній скарзі посилалася на те, що представник відповідача не надав до Хмельницького апеляційного суду попередній розрахунок сум судових витрат. Зазначала, що розмір витрат на професійну правничу допомогу та витрат пов`язаних з приїздом адвоката, які заявлені в заяві про судові витрати від 04 березня 2024 року не підлягають задоволенню з підстав їх необґрунтованості та безпідставності. Усна консультація перед початком судових засідань та фізичний приїзд у відрядження є завищеними та не вказують на надання правничої допомоги у цій справі.
Доводи касаційної скарги в цій частині заслуговують на увагу, враховуючи наступне.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з актом виконаних робіт від 28 лютого 2024 року № 1 вартість усної консультації перед початком судових засідань становить 2 000,00 грн (по 1 000,00 грн за засідання), фізичний приїзд у відрядження з іншого міста з урахуванням вартості проїзду та харчування 10 000,00 грн (по 5 000,00 грн за кожен день), участь адвоката в судовому процесі 28 лютого 2024 року в розмірі 3 000,00 грн. Окремо узгоджено гонорар успіху у справі в розмірі 10 000,00 грн незалежно від вирішення спору. Вартість послуг становить 15 000,00 грн. Загальна сума наданих послуг становить 25 000,00 грн.
Відповідно до частини першої статті 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.
Верховний Суду звертає увагу, що частина із наданих послуг не може бути віднесена саме до професійної правничої допомоги.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI передбачено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правничої допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правничої допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; 9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Таким чином, при вирішенні питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суди враховують лише ті витрати, які безпосередньо пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, такі як гонорар адвоката за підготовку процесуальних документів або участь у судових засіданнях. Витрати на відрядження, включаючи проїзд та харчування, не підлягають відшкодуванню як витрати на професійну правничудопомогу, оскільки не можуть бути віднесені до жодного з видів професійної правничої допомоги, які передбачені статтями 1, 19 Закону № 5076-VI. 
Тому зазначені витрати не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). 
Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Адвокат Ткачук В. В. просить стягнути витрати за участь у судових засіданнях у розмірі 3 000,00 грн. Окрім цього, просить стягнути витрати за надання  ОСОБА_2 усних консультацій перед початком судових засідань у розмірі 2 000,00 грн (по 1 000,00 грн за засідання).
У запереченнях на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 зазначала, що розмір витрат на правничу допомогу є завищеним, а представник відповідача під час розгляду справи не подав попереднього розрахунку суми судових витрат. Копії доказів на підтвердження витрат не були їй надіслані. Усна консультація перед початком судових засідань та фізичний приїзд у відрядження є завищеними та не вказують на надання правничої допомоги у цій справі.
Водночас Верховний Суд враховує, що такий вид правової допомоги як проведення із клієнтом усних консультацій необхідно оцінювати на відповідність критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру у розумінні приписів частини четвертої статті 137 ЦПК України (постанова Верховного Суду від 06 березня 2024 року у справі № 756/3939/20), а також доведеності надання вказаних послуг.
Колегія суддів вважає, що наведений у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу детальний опис наданих адвокатом Ткачуком В. В. послуг, та подані документи, не у повній мірі відповідають критерію розумності та необхідності у цій справі, отже не є доведеними понесені витрати за надання усних консультацій перед початком судових засідань, тому необхідно погодитися з доводами касаційної скарги в цій частині.
З урахуванням наведених норм процесуального права, заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та доданих до неї документів, а також заперечення проти задоволення відповідної заяви, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що справедливим і співмірним буде зменшення розміру витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу, а саме про стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 3 000,00 грн у рахунок відшкодування таких витрат, замість 9 000,00 грн, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання професійної правничої допомоги.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом частин першої, другої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, а саме додаткову постанову Хмельницького апеляційного суду від 14 березня 2024 року в частині вирішення вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу змінити, зменшивши розмір стягнення з 9 000,00 грн до 3 000,00 грн. В іншій частині додаткову постанову суду апеляційної інстанції необхідно залишити без змін. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 березня 2023 року тапостанову Хмельницького апеляційного суду від 28 лютого 2024 року залишити без змін.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки за результатами касаційного перегляду вимоги скарги ОСОБА_1 по суті не задовольняються, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 410, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 березня 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 28 лютого 2024 року залишити без змін.
Додаткову постанову Хмельницького апеляційного суду від 14 березня 2024 року змінити в частині вирішення вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 , з 9 000,00 грн до 3 000,00 грн.
В іншій частині додаткову постанову Хмельницького апеляційного суду від 14 березня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                 І. М. Фаловська
Судді                                                                                                              В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
В. В. Сердюк
            О. М. Ситнік