ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 травня 2025 року 	м.Дніпро	справа № 280/11788/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,    
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року у справі № 280/11788/24                     (суддя Новікова І.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) Білана Дмитра Геннадійовича про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження №46922473 від 09.12.2024.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірною постановою відповідач визначив для боржника (позивача у справі) розмір додаткових витрат виконавчого провадження, а саме сплата Відділом судового збору у сумі 2 422,40 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.05.2024 у справі №310/2210/21. Разом з тим, постановою Запорізького апеляційного суду від 04.12.2024 апеляційну скаргу Відділу залишено без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.05.2024 залишено без змін. Вважає, що спірна постанова є протиправною, оскільки сплата відповідачем судового збору не стосувалась безпосередніх дій із забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів, а подання апеляційної скарги на ухвалу було лише проявом незгоди відповідача з рішенням суду першої інстанції, який встановив неправомірність дій державного виконавця, по-друге, виключно до повноважень суду відноситься розподіл судових витрат (в т.ч. судового збору), і оскільки апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги залишається за особою, яка його сплатила, та по-третє, відповідач помилково відніс спірну постанову до виконавчого документа, вичерпний перелік яких міститься в ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження».
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) подало апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неналежну оцінку судом доказів у справі, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що згідно пункту 8 розділу I наказу Міністерства юстиції України «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» від 29.09.2016 за №2830/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 р. за №1300/29430, видом витрат виконавчого провадження є сплата судового збору. Згідно пункту 4 розділу II зазначеного наказу Міністерства юстиції України, розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 8 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до ставок судового збору, затвердженого Законом України «Про судовий збір». Відповідач вважає, що оскільки Відділом платіжною інструкцією №1609 від « 20» серпня 2024 року сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2024 року по справі №310/2210/21 під час примусового виконання виконавчого провадження №46922473, то зазначена сплата судового збору є витратами виконавчого провадження №46922473. Також зазначає, що розподіл судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору за подання відділом апеляційної скарги, покладається на сторони у поряду Цивільного процесуального кодексу України, в той час як сплата судового збору, яка не визначена Інструкцією з організації примусового виконання рішень як мінімальні витрати виконавчого провадження, відноситься до додаткових витрат виконавчого провадження, які сплачуються боржником незалежно від результатів оскарження судового рішення у порядку розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, розділів V-VI Закону України «Про виконавче провадження», Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 № 554, та наказу Міністерства юстиції України «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» від 29.09.2016 за № 2830/5.
Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача-1, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи встановлено, що у Відділі на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження №46922473, відкрите на підставі виконавчого листа № 310/2210/21, виданого Бердянський міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 30.07.2021 (до 30.07.2021 розмір аліментів складав 590 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) до повноліття дитини.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 21 травня 2024 року у справі № 310/2210/21 скаргу ОСОБА_1 , в особі представника Гончаренко Наталії Андріївни, стягувач: ОСОБА_2 , орган, що виконує судове рішення: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на дії і постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білана Дмитра Геннадійовича, задоволено частково. Визнано неправомірною постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, прийняту 18 вересня 2023 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Біланом Дмитром Геннадійовичем, в межах виконавчого провадження №46922473 при примусовому виконанні виконавчого листа №310/2210/21, виданого 09 вересня 2021 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, в частині накладення суми штрафу у розмірі 10267 грн. 67 коп. Визнано неправомірною вимогу старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Білана Дмитра Геннадійовича від 28 вересня 2023 року в межах виконавчого провадження №46922473, в частині накладення штрафу у розмірі 10267 грн. 67 коп. У задоволенні іншої частини вимог скарги відмовлено.
Не погодившись із зазначеною ухвалою від 21 травня 2024 року, Відділом подано апеляційну скаргу до Запорізького апеляційного суду. При цьому, платіжною інструкцією №1609 від 20.08.2024 Відділом сплачено судовий збір у сумі 2 422,40 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2024 року по справі №310/2210/21.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 04 грудня 2024 року апеляційні скарги Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та представника ОСОБА_1 – адвоката Щасливої Марини Олександрівни залишити без задоволення. Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2024 року у цій справі залишено без змін.
09.12.2024 старшим державним виконавцем відділу Біланом Д.Г. у межах виконавчого провадження №46922473 винесено постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 09.12.2024 у сумі 2 422,40 грн.
Вважаючи зазначену постанову протиправною, позивач звернувся до суду з позовом про її скасування.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у справі №310/2210/21 не стосуються безпосередніх дій із забезпечення примусового виконання вимог виконавчого документа, а їх розподіл має вирішується відповідним судом за правилами цивільного судочинства.
Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується з наступних підстав.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частинами першою статті 5 Закону №1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини першої, пунктів першого частини другої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно ч.1 ст.42 Закону №1404-VІІІ, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Частиною 2 статті ст.42 Закону №1404-VІІІ визначено, що витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Відповідно до ч.3 ст.42 Закону №1404-VІІІ, витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.
Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.
Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.
Так, під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачем до додаткових витрат виконавчого провадження віднесено кошти, які були сплачені Відділом в якості судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 21 травня 2024 року по справі №310/2210/21, в якому перевірялась правомірність дій органу ДВС в межах виконавчого провадження №46922473.
При цьому, скарга Відділу за яку було сплачено судовий збір, залишена судом апеляційної інстанції без задоволення.
Суд зазначає, що Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016  №2830/5 затверджено Види та розміри витрат виконавчого провадження, до яких серед іншого віднесено витрати по сплаті судового збору (пункт 8 розділу І).
Пунктом 4 розділу ІІ Видів та розмірів витрат виконавчого провадження визначено, що розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у  пункті 8  розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до ставок судового збору, затвердженого Законом України «Про судовий збір».
Отже, витрати зі сплати судового збору є видом витрат виконавчого провадження. 
Водночас, зважаючи на зміст поняття таких витрат згідно з частиною другою статті 42 Закону №1404-VІІІ, вони мають бути пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень.
Платіжною інструкцією №1609 від 20.08.2024 Відділом сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 21 травня 2024 року по справі №310/2210/21.
Враховуючи, що сплата відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги стосувалася вирішення спору у справі №310/2210/21 щодо скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, прийнятої 18 вересня 2023 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Біланом Дмитром Геннадійовичем, в межах виконавчого провадження №46922473, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що такі витрати не стосуються безпосередніх дій із забезпечення примусового виконання вимог виконавчого документа.
Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційну скаргу Відділу залишено без задоволення, а відповідно вчинення відповідачем таких дій жодним чином не сприяло примусовому виконанню вимог виконавчого документа.
Отже, спірне рішення прийняте відповідачем з порушенням частини другої статті 42 Закону №1404-VIII, оскільки у додаткові витрати виконавчого провадження включені суми коштів, що не стосуються організації та проведення дій для забезпечення примусового виконання рішення.
Враховуючи наведене, постанова державного виконавця про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження №46922473 від 09.12.2024 підлягала скасуванню.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст.139 КАС України.
Керуючись ч.4 ст.272, ст.287, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції                 (м. Одеса) - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року                           у справі № 280/11788/24 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак