ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

15 травня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/29061/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Білак С.В., Чабаненко С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року в адміністративній справі №160/29061/24 (головуючий суддя першої інстанції - Кучма К.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                          В С Т А Н О В И В :
Позивач 31.10.2024 року звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, в якому просила:
- визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо призначення їй пенсії в разі втрати годувальника;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити та виплачувати їй пенсію в разі втрати годувальника відповідно до п.«д» ч.4 ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ, з дня звернення до відповідача.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника відповідно до п.«д» ч.4 ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Листом від 10.09.2024 року №0400-010314-8/183174 відповідач повідомив, що підстави для призначення їй пенсії в разі втрати годувальника відсутні, оскільки вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі із загиблим ОСОБА_2 . Позивач не погоджується з відмовою відповідача та зазначає, що рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 07.12.2022 р. у справі №209/2152/22 встановлено факт спільного проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу між нею та померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 з 18.03.2017 року по день смерті останнього. Крім того, у неї та померлого ОСОБА_2 є спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за якою позивач здійснює догляд.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року  адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_1 відповідно до п.«д» ч.4 ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 2262-XII.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію в разі втрати годувальника відповідно до п.«д» ч.4 ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ, з дати звернення із відповідною заявою.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та безпідставно задоволено позовні вимоги. Апелянт вказує, що пенсія по втраті годувальника відповідно до статті 30 Закону №2262 призначається саме одному з подружжя - дружині або чоловіку. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Оскільки, позивач не знаходилась у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , право на призначення пенсії в разі втрати годувальника відсутнє, а тому дії пенсійного органу є правомірними та відповідають Конституції України та чинному законодавству.
Представник позивача подала відзив на апеляційну скаргу, в якому  просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_3 . 
Відповідно до свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 , виданого від 13.03.2018 року Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (актовий запис № 246), батьками ОСОБА_3  є ОСОБА_1 (мати) та   ОСОБА_2 (батько) (а.с.17).
Згідно із довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України від 03.09.2022 року №3662, старший солдат ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 . Смерть пов`язана із виконанням обов`язків військової служби. Свідоцтво про смерть ОСОБА_2 видане 25.03.2022 (а.с.16-зворіт, 18).
З матеріалів справи встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області  від 07.12.2022 року по справі №209/2152/22 встановлено факт проживання однією сім`єю без укладання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 18.03.2017 року по 18.03.2022 року (а.с.10-11).
Позивач звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою,  якою просила призначити та виплачувати їй пенсію в разі втрати годувальника відповідно до ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Копія заяви в матеріалах справи відсутня.
Листом від 10.09.2024 року №0400-010314-8/183174 пенсійний  орган повідомив, що згідно із частиною 1 статті 30 Закону №2262-XII право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні. Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби. Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Оскільки, позивач не знаходилась у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , право на призначення пенсії в разі втрати годувальника відсутнє (а.с.21).
Вважаючи відмову пенсійного органу протиправною, позивач оскаржила таку відмову до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Спірним питанням у даній справі є наявність права у позивача, яка проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із загиблим військовослужбовцем, на призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до п.«д» ч.4 ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (далі  по  тексту  - Закону №2262-XII).
Відповідно до статті 1 Закону №2262-XII особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.
Статтею 5 Закону №2262-ХІІ передбачено, що особам, звільненим з військової служби, іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей може призначатися (за їх бажанням) пенсія на умовах і в порядку, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно положень статті 7 Закону №2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за її вибором.
Відповідно до статті 11 Закону №2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Тобто, аналіз наведених вище норм свідчить про те, що пенсія у разі втрати годувальника членам сім`ї військовослужбовця може бути призначена за їх вибором як за Законом №2262-ХІІ, так і за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року  №1058-IV (далі по тексту - Закон №1058-ІV).
Відповідно до п.3 ч.1 ст.9 Закону №1058-ІV одним із видів пенсійних виплат є пенсія у зв`язку із втратою годувальника.
Згідно частини 1 статті 36 Закону №1058-ІV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності. Дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Частиною 2 статті 36 Закону №1058-ІV визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються:
1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;
2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років;
3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.
Відповідно  до статті 29 Закону №2262-ХІІ  пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.
Частиною першої статті 30 Закону №2262-ХІІ передбачено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Відповідно до частини другої статті 30 Закону №2262-ХІІ незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.
Пунктом «д» частини 4 статті 30 Закону №2262-ХІІ визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються:
- дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.
Згідно із статтею 41 Закону №2262-ХІІ пенсія в разі втрати годувальника призначається кожному непрацездатному члену сім`ї, який має право на таку пенсію.
Відмова пенсійного органу у призначенні ОСОБА_1 пенсії в разі втрати годувальника мотивована тим, що позивач на час смерті ОСОБА_2 не перебувала з ним у шлюбі, зареєстрованому у встановленому законодавством порядку, а тому вона не відноситься до категорії осіб, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до статті 30  Закону №2262-ХІІ.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що особа, яка має фактичні шлюбні відносини, що підтверджено рішенням суду, яке набрало законної сили, вважається дружиною або чоловіком відповідно одне одного, а доказів того, що загиблий не вважався годувальником позивача, відповідачем не надано.
Суд зазначив, що наявність рішення суду, яким підтверджено фактичні шлюбні відносини позивача з загиблим військовослужбовцем, є поважною причиною відсутності свідоцтва про шлюб в пакеті документів для призначення пенсії. Позивач мала законне сподівання на призначення вказаного виду пенсії з огляду на ст.30 Закону №2262-XII щодо права членів сім`ї військовослужбовця, який загинув, на отримання пенсії в разі втрати годувальника, яку відповідач безпідставно не врахував у спірних правовідносинах. Оскільки відповідачем не вказано на існування будь-яких інших об`єктивних та законних підстав для відмови позивачу у призначенні пенсії на заявлених умовах, відмова пенсійного органу у призначенні пенсії в разі втрати годувальника, за висновком суду першої інстанції є протиправною.

Апеляційний суд не погоджується з  висновком суду першої інстанції з огляду  на  таке.  
Положення Закону №2262 чітко визначають, що право на пенсію в разі втрати годувальника, незалежно від перебування на утриманні годувальника, мають непрацездатні діти; непрацездатні батьки і дружина (чоловік), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатні батьки і дружина (чоловік) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.
Як зазначалось вище, пунктом «д» частини 4 статті 30 Закону №2262-ХІІ визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються:
- дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.
Судом апеляційної  інстанції встановлено, що позивач претендує на отримання пенсії по втраті годувальника, як дружина померлого та доглядає за дитиною, яка не досягла 8-річного віку, і не працює.
Першочерговим є питання віднесення позивача до категорії «дружина» померлого годувальника.
Також судом встановлено, що офіційного шлюбу позивач з померлим ОСОБА_2  станом на 18.03.2022  року не мали (не укладали).
Наданим позивачем рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області  від 07.12.2022 року по справі №209/2152/22 встановлено  лише  факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю, як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Тобто, факту встановлення офіційного шлюбу судовим  рішенням   не встановлено.
Згідно частин першої, другої  статті 21 Сімейного кодексу України  шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Статтею 27 Сімейного кодексу України  визначено, що державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок  якого затверджує Кабінет Міністрів України.
Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2019 року у справі №461/3169/17 на підставі аналізу норм  Закону №1058-IV  та норм  Сімейного кодексу України дійшов таких висновків:
«У повсякденному житті може скластися правова ситуація, коли жінка та чоловік проживають разом, ведуть спільне господарство, разом виховують дітей, ведуть спільний побут, набувають певних взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї, але при цьому вони не перебувають у шлюбі. В окремих сферах правовідносин (житлових, цивільно-майнових, сімейних, трудових та інших) такі відносини можуть підпадати під поняття сім`ї, а її учасники визнаватися членами сім`ї, яким з огляду на об`єктивну відмінність їх змісту у відповідних галузях законодавства надаються або не надаються (обмежуються) відповідні права та обов`язки. Ззовні такі відносини подібні до шлюбних, однак попри цю схожість, вони не ототожнюються з ними. Жінка та чоловік, які перебувають у фактичних шлюбних стосунках, за певних унормованих правовідносин можуть вважатися членами сім`ї, що не є рівнозначним поняттю «подружжя», позаяк саме цим терміном законодавець персоніфікує чоловіка та жінку (подружжя) як суб`єктів правовідносин,  що склалися між ними внаслідок реєстрації шлюбу.
У законодавстві про пенсійне забезпечення імперативно визначено, що право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, з-поміж інших категорій осіб, мають одне з подружжя - чоловік чи дружина, до яких жінка чи чоловік, які разом проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не належать.
Встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім`ї не легітимізує правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки статус «подружжя» чоловік та жінка  набувають тільки в разі реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.»
Таким чином, у розумінні  статті 30 Закону №2262-XIІ  та  статті 36 Закону                №1058-IV  право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника мають чоловік або дружина, які перебували в зареєстрованому шлюбі. Жінка або чоловік, які на час смерті померлого годувальника проживали з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу та/або утримували один одного, не є подружжям, а тому не набувають права на призначення пенсійних виплат у зв`язку із втратою годувальника.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від                        23 січня 2020 року у справі №804/1501/18 та  від 24 лютого 2025  року №240/12904/23.
Відповідно  до  частини 5 статті 242 КАС України  при виборі і застосуванні норми  права  до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої  інстанцій помилково дійшли висновку про задоволення позовних  вимог.

З урахуванням наведених вище обставин в їх сукупності, апеляційний суд дійшов  висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального  права, що у відповідності до вимог статті 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року в адміністративній справі №160/29061/24 задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року в адміністративній справі №160/29061/24 скасувати.
Прийняти нове рішення.
У задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.    

Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко