ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року	Львів	Справа № 380/15916/22 пров. № А/857/31266/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Курильця А.Р., Мікули О.І., 
за участю секретаря                    Березюка Д.О.,
представника апелянта           Хоміка О.В.,
представників позивача          Реймера В.Є., Гузової А.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові справу за апеляційною скаргою Покровської міської ради Дніпропетровської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року (ухвалене головуючим – суддею Коморного О.І., у м. Львові об 11 год. 14 хв., повне судове рішення складено 08 листопада 2024 року) у справі № 380/15916/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Головного управління ДПС у Львівській області, Покровської міської ради Дніпропетровської області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, визнання протиправним та скасування рішення,  

                                                        ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідачів в якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення Покровської міської ради Дніпропетровської області №12 від 29.03.2019 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки»;
зобов`язати ГУ ДПС у Дніпропетровській області внести до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2023, яким податкову вимогу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 06 червня 2022 №0011601-1309-0409 на загальну суму 17399,42 грн, сформовану по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код КДБ 18010300), визнано протиправною і скасовано.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що Покровська міська рада Дніпропетровської області протиправно прийняла рішення №12 від 29.03.2019 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», оскільки порушено процедуру прийняття регуляторного акту, що зазначена у Законі України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Також зазначав, що податковим органом протиправно не виключено з інтегрованої карти платника податків суму боргу по скасованій вимозі ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 06.06.2022 №0011601-1309-0409.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.10.2024 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та нечинним рішення Покровської міської ради Дніпропетровської області №12 від 29.03.2019 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки». Зобов`язано Головне управління Державної податкової служби України у Дніпропетровській області внести до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 відомості про рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2023, яким податкову вимогу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 06.06.2022 №0011601-1309-0409 на загальну суму 17399,42 грн, сформовану по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визнано протиправною і скасовано, шляхом виключення з інтегрованої карти ОСОБА_1 боргу в сумі 17399,42 грн.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при прийнятті рішення №12 від 29.03.2019 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» недотримав порядку Закону України «Про засади державної регуляторної політики в сфері господарської діяльності», «Про місцеве самоврядування», а відтак оскаржуване рішення є протиправним та таким, яке слід визнати нечинним.
Також суд першої інстанції дійшов висновку, враховуючи постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2023 у справі 380/15916/22, про наявність підстав для задоволення позову шляхом зобов`язання Головного управління Державної податкової служби України у Дніпропетровській області внести до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 відомості про рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2023, яким податкову вимогу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 06.06.2022 №0011601-1309-0409 на загальну суму 17399,42 грн, сформовану по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код КДБ 18010300) визнано протиправною і скасовано, шляхом виключення з інтегрованої карти ОСОБА_1 боргу в сумі 17399,42 грн.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, Покровська міська рада Дніпропетровської області, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині визнання протиправним та нечинним рішення Покровської міської ради Дніпропетровської області №12 від 29.03.2019 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Покровської міської ради Дніпропетровської області відмовити.
Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що рішення органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке приймається на підставі, за правилами й на виконання відповідних приписів Податкового кодексу України і оприлюднюється у встановленому цим Кодексом порядку. Вказані рішення не належать до регуляторних актів у розумінні Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Колегія суддів вирішила допустити до розгляду справи представника апелянта, враховуючи долучені до матеріалів справи документи, які належним чином підтверджують його повноваження.
Крім цього, суд допускає до участі в розгляді справи представників позивача, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , беручи до уваги те, що позивач є особою з інвалідністю і його обмежені можливості самостійно реалізувати право на захист, керуючись принципом забезпечення доступу до правосуддя, представлення інтересів ОСОБА_1 в інших взаємопов`язаних справах не зважаючи на те, що справа не є незначної складності.
Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині визнання протиправним та нечинним рішення Покровської міської ради Дніпропетровської області №12 від 29.03.2019 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
В судовому засіданні представники позивача, заперечили проти задоволення апеляційної скарги та надали пояснення, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Інші учасники справи, в судове засідання на виклик суду не з`явилися, явку уповноваженої особи не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.
Заслухавши суддю – доповідача, представників апелянта та позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції — скасувати частково, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що Покровська міська рада Дніпропетровської області прийняла рішення №12 від 29.03.2019 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки».
06.06.2022 ГУ ДПС у Дніпропетровській області сформовано податкову вимогу №0011601-1309-0409 форми «Ф», якою позивачу визначений податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 17399,42 грн.
ГУ ДПС у Львівській області винесло податкові повідомлення-рішення форми «Ф» № 1378268-2407-1303, № 1378269-2407-1303, № 1378270-2407-1303 від 26.10.2021 та направило на адресу платника податків.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2023 по справі №380/15916/22 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а саме рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 у справі №380/15916/22 скасовано, визнано протиправною та скасовано податкову вимогу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 06.06.2022 №0011601-1309-0409.
Згідно листа ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 05.09.2024 №62602/6/04-36-24-18-16 повідомлено наступне: «На виконання постанови Восьмого ААС від 01.08.2024 №380/5812/24 пров. №А/857/13692/24, щодо «внесення змін в інтегровану картку платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код КДБ 18010300), який сформований на підставі податкових повідомлень - рішень ППР №010770-5405-1303 від 29.05.2020 на суму 10684,63 грн, №0107268-5405-1303 від 29.05.2020 на суму 1045,44 грн, №0107269-5405-1303 від 29.05.2020 на суму 5669,33 грн» та надання копії інтегрованої картки платника податків відповідно даних інтегрованої картки платника податків (далі ІКНИ) ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код бюджетної класифікації 18010300) станом на 02.09.2024 року податкові повідомлення - рішення №010710-5405-1303 від 29.05.2020 на суму 10684,63 грн, №0107268-5405-1303 від 29.05.2020 на суму 1045,44 грн, №0107269-5405-1303 від 29.05.2020 на суму 5669,33 грн. не обліковуються, проте ТУ ДПС у Львівській області проведено коригування в ІКПП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код бюджетної класифікації 18010300), шляхом виведення з ІКП нарахувань на загальну суму 31705,83 згідно податкових повідомлень-рішень:
ППР №0107264-5405-1303 від 29.05.2020 на суму 6520,19 грн;
ППР №0107265-5405-1303 від 29.05.2020 на суму 2312,63 грн;
ППР №0107266-5405-1303 від 29.05.2020 на суму 2158,03 грн;
ППР №0107267-5405-1303 від 29.05.2020 на суму 10298,63 грн;
ППР №10107268-5405-1303 від 29.05.2020 на суму 5464,50 грн;
ППР №0107269-5405-1303 від 29.05.2020 на суму 4951,85 грн.»
Позивач не погоджується з рішенням міської ради та діями податкового органу, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Оскільки учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до Головного управління Державної податкової служби України у Дніпропетровській області, то в силу приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі – ПК України) 
Згідно із п. 8.1 ст. 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.
Нормами пунктів 8.2, 8.3 ст. 8 ПК України визначено, що до загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Так, відповідно до пунктів 10.1, 10.2-1 ст. 10 ПК України до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок. Місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю, крім земельного податку за лісові землі).
Підпунктами 12.3.1, 12.3.2 п. 12.3 ст. 12 ПК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. Під час ухвалення рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначені статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.
В розумінні норм п. 265.1 ст. 265 – ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є складовою частиною податку на майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Частиною 1 статті 26 Закону №280/97-ВР визначено питання, які вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради такі питання, до яких, зокрема, належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (п.34 ч. 1 ст. 26 Закону №280/97-ВР).
Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону №280/97-ВР та статті 143 Конституції України.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 59 Закон №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. 
Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. 
Зважаючи на зміст наведених законодавчих норм, встановлення податку на майно, зокрема в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є повноваженням місцевої ради, яке виконується шляхом прийняття відповідного рішення.
Разом з цим, позивач вказує на порушення Покровською міською радою Дніпропетровської області вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» з підстав того, що №12 від 29.03.2019 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» є регуляторним актом.
Однак, колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що у справі №0940/2301/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» до Пнівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання протиправним і скасування рішення колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10.12.2021, надаючи оцінку доводам Товариства про регуляторний характер оскаржуваного акту, виходила з такого.
Оскаржуване рішення сільської ради, як це випливає з його змісту, виконує, насамперед, функцію наповнення місцевого бюджету й не змінює порядок адміністрування місцевих податків та зборів, компетенцію контролюючих органів тощо, не формулює власні регулятивні механізми, а тому й не має регуляторного впливу, оскільки лише на підставі, за правилами та на виконання відповідних приписів Податкового кодексу України, закріплених у його статті 12, визначає елементи податку, зокрема, об`єкт оподаткування, платника податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (підпункт 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України).
Тобто встановлення ставок місцевих податків та зборів є законодавчо закріпленим у Податковому кодексі України обов`язком відповідної ради, яка згідно із статтею 76 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» несе відповідальність у разі порушення нею Конституції або законів України.
Верховним Судом у зазначеній вище постанові відступлено від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові Верховного Суду від 02.12.2020 у справі №357/14346/17 стосовно того, що рішення органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків та зборів є регуляторним актом і на таке рішення поширюються положення Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Колегією суддів Верховного Суду сформульовано такі висновки щодо застосування норм права.
Рішення органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке приймається на підставі, за правилами й на виконання відповідних приписів Податкового кодексу України і оприлюднюється у встановленому цим Кодексом порядку.
Вказані рішення не належать до регуляторних актів у розумінні Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», у зв`язку з чим цей Закон не поширює свою дію на такі рішення загалом та, зокрема, у 2017, 2018 роках.
Верховний Суд відзначає, що спірні у цій справі правовідносини охоплюються сферою дії Податкового кодексу України, який відповідно до приписів пункту 1.1 статті 1 цього Кодексу регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Податковим кодексом України, який у спірних правовідносинах є спеціальним актом законодавства та норми якого є пріоритетними у застосуванні, визначені основні засади податкового законодавства України і загальні засади встановлення податків і зборів, якими не передбачено застосування регуляторних процедур відповідно до Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» під час прийняття органом місцевого самоврядування рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд в постановах від 08.02.2022 у справі № 160/3200/20, від 10.04.2024 у справі № 369/6382/17, від 18.11.2024 у справі № 260/171/22.
Відтак, у межах спірних правовідносин прийняте міською радою рішення є нормативно-правовими актами, а не регуляторним актом, приписи якого зокрема змінюють для платників права та обов`язки, є способом реалізації владних управлінських функцій радою як суб`єктом владних повноважень у відповідності до комплексного правового регулювання в межах розсуду цього органу, з урахуванням інтересів членів територіальної громади та кожного члена цієї громади, а також згідно з приписами Податкового кодексу України.
А тому, доводи позивача про порушення Покровською міською радою Дніпропетровської області вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» з підстав того, що №12 від 29.03.2019 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» є регуляторним актом спростовані.
Щодо покликання суду першої інстанції на практику Верховного Суду в інших справах, то аналіз правових позицій, наведених у рішенні суду першої інстанції, дає підстави для висновку про неможливість їх застосування у справі, де оскаржується рішення органу місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, визначених Податковим кодексом України, оскільки платежі, встановлені оскаржуваними рішеннями, цим кодексом не передбачені й мають іншу правову природу.
Беручи до уваги викладене, керуючись нормами права, що підлягають застосуванню у даній справі, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання протиправним та нечинним рішення Покровської міської ради Дніпропетровської області №12 від 29.03.2019 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки».
Відповідно до ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для  справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було частково неправильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції — скасувати частині та прийняти в цій частині нове, яким відмовити в задоволенні позову до Покровської міської ради Дніпропетровської області.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Покровської міської ради Дніпропетровської області задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року у справі № 380/15916/22 у справі № 380/15916/22 скасувати в частині визнання протиправним та нечинним рішення Покровської міської ради Дніпропетровської області №12 від 29.03.2019 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» та в цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено  15 травня 2025 року