ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року 
м. Київ

справа № 380/25173/23
адміністративне провадження № К/990/7719/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білоуса О.В.,  
суддів - Блажівської Н.Є., Яковенка М.М.,
за участю секретаря судового засідання Носенко Л.О.,
представника позивача Суліма Я.В.,
представника відповідача Холявки І.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року (головуючий суддя Кедик М.В.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року (головуючий суддя Качмар В.Я., судді Кузьмич С.М., Курилець А.Р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
У С Т А Н О В И В:
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі - ГУ ДПС у Львівській області), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 30 травня 2023 року №12163/13-01-24-11/2683901897, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» на суму 23387364,28 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у 2021 році отримав дохід у сумі 2119715,97 грн внаслідок ліквідації компанії NET SOFT PLUS LTD та  компанії NETWORK SOFTWARE LIMITED, що відображено у Декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік, та має право не включати до складу оподатковуваного доходу за 2021 рік такий дохід як отриманий внаслідок ліквідації іноземної компанії, відповідно до підпункту 1 пункту 14 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України (далі - ПК України). Позивач додав до декларації документи на 27 аркушах. Водночас, відповідач за результатами камеральної перевірки безпідставно зазначив про заниження ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в результаті ліквідації компанії NET SOFT PLUS LTD та компанії NETWORK SOFTWARE LIMITED, оскільки при проведенні камеральної перевірки контролюючий орган вийшов на межі повноважень, здійснивши аналіз наявності у позивача документів, що передбачено виключно в межах проведення документальної перевірки. Також позивач вказує, що положеннями ПК України та іншими нормативно-правовими актами не передбачено обов`язковість нотаріального засвідчення перекладу документів, доданих до заяви, яка подавалась останнім разом з податковою Декларацією про майновий стан та доходи за 2021 рік у порядку, визначеному пунктом 14 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідних положень» ПК України, з урахуванням чого у ОСОБА_1 був відсутній законодавчо встановлений обов`язок нотаріального засвідчення перекладу документів, доданих до заяви про звільнення від оподаткування податком на доходи фізичних осіб.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року, позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Стягнуто з ГУ ДПС у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 13420 грн судових витрат та 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Не погодившись з ухваленими у справі судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, ГУ ДПС у Львівській області звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою.
У касаційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі або направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року. Витребувано з Львівського окружного адміністративного суду справу.
Підставами для відкриття касаційного провадження у справі є оскарження судового рішення, зазначеного у частині першій статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), з посиланням у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права та на те, що в оскаржуваних судових рішеннях застосовано норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України), а також з підстав, передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
У касаційній скарзі ГУ ДПС у Львівській області вказує, що при вирішенні питання про правомірність оскаржуваного у цій справі податкового повідомлення-рішення суди попередніх інстанцій не врахували висновки щодо застосування норм права, а саме статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право», викладені у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі №380/1862/20, від 2 липня 2019 року у справі №821/2067/17 та від 8 серпня 2019 року у справі №2а/0370/1152/12. Зокрема скаржник зазначає, що Верховний Суд неодноразово вказував, що використання контролюючим органом при проведенні перевірки документів не перекладених на українську мову є протиправним та суперечить чинному законодавству. Щодо висновків судів попередніх інстанцій про неправомірність проведення камеральної перевірки, контролюючий орган у касаційній скарзі зазначає, що перевірку відповідачем проведено у відповідності до статті 76 КАС України. Відповідачем у межах камеральної перевірки досліджувались виключно інформаційні системи, дані декларації та додані до неї документи. При цьому дослідження додатків наданих позивачем до декларації співвідноситься з пунктом 41.6 статті 46 ПК України, яка вказує, що додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною.
ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом надав до суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваних судових рішень зазначив, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін. Зокрема позивача вказує, що камеральна перевірка за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства, предмет якої передбачає проведення контролюючим органом арифметичного та логічного контролю правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків; правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування; логічний зв`язок та узгодженість відповідних показників поточного періоду та їх зіставлення з показниками попередніх періодів). Аналіз достовірності сформованих платником показників податкової звітності під час камеральної перевірки не здійснюється. Водночас, інші обставини, які впливають на своєчасність, достовірність, повноту нарахування і сплати податків, повинні бути предметом перевірки контролюючим органом під час здійснення іншого виду перевірок, а саме - документальних перевірок в порядку, передбаченому статтями 77, 78 ПК України. В акті перевірки, на підставі якого ухвалено спірне податкове повідомлення-рішення, зазначено, що камеральна перевірка проведена саме з питань правомірності задекларованих позивачем доходів у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік. Разом з тим, така правомірність не могла бути предметом дослідження камеральної перевірки, а повинна була оцінюватись виключно в межах документальної перевірки. Дослідження первинних документів або інших додаткових документів з метою перевірки своєчасності (крім узгоджених податкових (грошових) зобов`язань), достовірності, повноти нарахування і сплати податків повинно здійснюватися в межах документальних перевірок. Отже, наведені обставини свідчать, що висновки про порушення позивачем податкового законодавства виходять за межі та предмет камеральної перевірки.
Справа № 380/25173/23 надійшла до Верховного Суду 31 березня 2025 року.
Заслухавши суддю-доповідача, заслухавши представників сторін, переглянувши судові рішення першої та апеляційної інстанцій в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 10 серпня 2022 року подав податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2021 рік, заяви про звільнення від оподаткування доходу, отриманого у зв`язку з ліквідацією іноземної юридичної особи (щодо NETWORK SOFTWARE LTD та NET SOFT PLUS LTD (далі - Компанії), до яких на підтвердження права на застосування звільнення від оподаткування доходу, отриманого в результаті ліквідації іноземної юридичної особи, додав складені іноземною мовою копії: (the following documents attached) certificate of incorporation; good standing certificate; management accounts report; bank statement; resolution of the director; plan of dissolution; liquidators report; resolution of the liquidator; request to dissolve; certificate of dissolution.
У наведених вище заявах позивач зазначив, що у 2021 році внаслідок ліквідації (припинення) іноземної юридичної особи (Net Soft Plus, зареєстрована у 2016 році) отримав 185,113,24 євро, що за курсом Національного банку України становило 5537551,51 грн (185113,24*29,9144). ОСОБА_1 28 лютого та 1 березня 2022 року сплачено військовий збір у розмірі 83063,27 грн (5537551,51*0,015).
У 2021 році внаслідок ліквідації (припинення) іноземної юридичної особи (Network Software LTD, зареєстрована у 2006 році ) позивач отримав 4577637 доларів, що за курсом Національного банку України станом на 30 листопада 2021 року становило 124392250,07 грн (4577637*27,1739). ОСОБА_1 28 лютого та 1 березня 2022 року сплачено військовий збір у розмірі 1865883,75 грн (124392250,07*0,015).
За результатами проведеної камеральної перевірки ОСОБА_1 , контролюючим органом 12 квітня 2023 року складено Акт №8350/13-01-24-11/2683901897 (далі  - Акт перевірки).
Згідно висновків Акта перевірки встановлено порушення позивачем вимог підпунктів 1 та 2 пункту 14 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень ПУ України, підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164, пункту 171.2 статті 171 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податків за результатами звітного (податкового) року (рядок 18.1 ПД) на суму 23387364,28 грн.
До наведених вище висновків контролюючий орган дійшов у зв`язку з відсутністю перекладу документів на українську мову та відсутністю фінансової звітності іноземної юридичної особи, складеної відповідно до міжнародних стандартів фінансового обліку, на дату прийняття рішення про розподіл майна у якості виплати доходу у зв`язку з ліквідацією (припиненням) іноземної юридичної особи передбаченої підпунктом «б» підпункту 1 пункту 14 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень ПК, що не дає можливості застосувати платником податків пільги, а саме звільнення від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відповідно до пункту 14 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень ПК України.
Інших порушень перевіркою не встановлено. 
Разом з тим, складено таблицю №1 щодо розбіжностей в даних рядків декларації виявлених під час камеральної перевірки (далі - Таблиця).
18 квітня 2023 року Акт перевірки надіслано позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою: АДРЕСА_1 , який поштовим відділенням повернуто 20 травня 2023 року за закінченням терміну зберігання.
30 травня 2023 року контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №12163/13-01-24-11/ НОМЕР_1 , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» на суму 23387364,28 грн.
1 червня 2023 року вказане рішення надіслано ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою: АДРЕСА_1 , яке поштовим відділенням повернуто 2 липня 2023 року за закінченням терміну зберігання.
22 вересня 2023 року ОСОБА_1 подано Уточнюючу Податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2021 рік (далі - Уточнююча ПД), одночасно подано заяву про звільнення доходів від оподаткування, отриманих від ліквідованої юридичної особи (Уточнююча ПД та заява подана з додатками через електронний кабінет платника податку.
Не погоджуючись з висновками Акта перевірки, позивач 22 вересня 2023 року подав до контролюючого органу письмові заперечення на Акт перевірки та копії документів, які супроводжені перекладом українською мовою, які подавалися раніше, а також, банківські виписки з рахунку ОСОБА_1 про зарахування на його рахунок грошових коштів внаслідок ліквідації Компаній та Уточнюючу ПД.
Також 22 вересня 2023 року позивач подав до Державної податкової служби України скаргу про перегляд та скасування податкового повідомлення-рішення від 30 травня 2023 року. Вказана скарга Рішенням від 13 жовтня 2023 року №30648/6/99-00-06-01-03-06 залишена без розгляду і повернута ОСОБА_1 .
У свою чергу ГУ ДПС у Львівській області розглянувши Заперечення позивача на Акт перевірки, листом від 6 жовтня 2023 року №28870/6/13-01-24-11 вказало на вимоги пункту 86.7 статті 86 ПК України.
За наслідками судового розгляду оскаржуване податкове повідомлення-рішення скасовано.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що прийняте за результатами камеральної перевірки податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню, оскільки контролюючим органом допущено суттєві порушення при призначенні виду перевірки.
Зазначена позиція підтримана Восьмим апеляційним адміністративним судом, який за результатом апеляційного перегляду залишив рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до частин першої і третьої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із статтею 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення; 7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За змістом статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
За приписами частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Верховний Суд, аналізуючи зазначені норми КАС України, неодноразово наголошував на тому, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі, підтвердження їх відповідними доказами. Тобто, застосування судом норм матеріального права повинно вирішити спір, який виник між сторонами у конкретних правовідносинах, які мають бути визначені судами на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі.
При цьому обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2 та частини четвертої статті 9 КАС України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Тобто, цей принцип зобов`язує суд до активної ролі в судовому процесі для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.
Проаналізувавши зміст оскаржуваних у цій справі судових рішень, суд касаційної інстанції вважає, що вони не відповідають вимогам статті 242 КАС України.
Фактично суди першої та апеляційної інстанцій встановили обставини на підставі доводів та доказів, які надані позивачем, не взявши до уваги доводи контролюючого органу.
Так, відповідно до статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.
Податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
За приписами підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Так, у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі ГУ ДПС у Львівській області посилалося на те, що пунктом 14 підрозділу 1 розділу XX ПК України передбачено, що тимчасово до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб за 2020-2021 податкові (звітні) періоди не включаються доходи у вигляді доходів у грошовій та/або іншій майновій формі, отримані внаслідок ліквідації (припинення) іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи платником податків:
1) акціонером (учасником, партнером, пайовиком, засновником, контролюючою особою) іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи у разі дотримання усіх таких умов:
а) процедура ліквідації (припинення) іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи розпочата не раніше 1 січня 2020 року та завершена не пізніше 31 грудня 2021 року;
б) платник податків подав до контролюючого органу одночасно з податковою декларацією за відповідний податковий (звітний) рік складену в довільній формі заяву про звільнення таких доходів від оподаткування із зазначенням характеристик отриманого майна та ліквідованої (припиненої) іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи, а також документи, що містять відомості про вартість отриманого майна, відповідно до фінансової звітності іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи, складеної відповідно до міжнародних стандартів фінансової звітності, на дату прийняття рішення про розподіл майна у якості виплати доходу у зв`язку з ліквідацією (припиненням) іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи;
в) іноземну юридичну особу або іноземне утворення без статусу юридичної особи було створено на підставі правочину або закону іноземної держави (території) не пізніше 23 травня 2020 року або було зареєстровано не пізніше 23 травня 2020 року відповідно до законодавства іноземної держави (території) у випадку, якщо відповідно до законодавства такої іноземної держави (території), регуляторних вимог та/або документів, що регулюють діяльність (особистого закону) такої іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи, така особа (утворення) підлягає реєстрації у відповідній державі (території);
2) кінцевим бенефіціарним власником (контролером) від номінального утримувача (номінального власника) у розумінні пункту 103.3 статті 103 цього Кодексу за умови дотримання вимог підпунктів «а» - «в» підпункту 1 цього пункту. При цьому платник податків додатково до відомостей та документів, передбачених у підпункті «б» підпункту 1 цього пункту, зобов`язаний надати документи, що підтверджують отримання таких доходів від номінального утримувача (номінального власника) у зв`язку з ліквідацією (припиненням) іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи.
Щодо доходів у грошовій формі, отриманих внаслідок ліквідації (припинення) іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи платником податків - акціонером (учасником, партнером, пайовиком, засновником, контролюючою особою) іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи, проводяться всі заходи щодо встановлення джерел походження таких доходів відповідно до законодавства у сфері фінансового моніторингу.
Відповідач зазначав, що приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення він посилався на висновки Акта камеральної перевірки про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб у розмірі 23387364,28 грн внаслідок порушення пункту 171.2 статті 171 ПК України, підпункту 164.1.20 пункту 164.2 статті 164 ПК України, а також пунктів 1 та 2 пункту 14 підрозділу І розділу ХХ ПК України, у зв`язку із тим, що позивач подав декларацію про майновий стан та доходи за 2021 рік та заяву про звільнення від оподаткування доходу без надання документів, які підтверджують виплату доходів та повною мірою підтверджують факт ліквідації іноземних компаній у 2021 році, що не дає можливості застосувати платником податків пільги, а саме звільнення від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відповідно до пункту 14 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень ПК України.
Надані позивачем до декларації документи викладені англійською мовою, при цьому перекладу документів на українську мову ОСОБА_1 не надано. 
На обґрунтування наведено вище зазначив, що у системі публічно-правових відносин в Україні, які охоплюють і сферу податкового регулювання, державна мова відіграє функціонально ключову роль. Нормативне закріплення статусу української мови як обов`язкового засобу офіційного спілкування у взаєминах із державою забезпечує не лише дотримання засад національного суверенітету, а й гарантує правову визначеність, єдність адміністративного процесу та належне документування правових дій.
Згідно зі статтею 10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська мова. Конституційна норма має імперативний характер і встановлює таку вимогу до функціонування всієї системи органів державної влади - від законотворчості до правозастосування. 
Статтею 13 Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» передбачено, що документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 (із змінами та доповненнями), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704, яким затверджено Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, чітко закріплено норму, що всі первинні документи, регістри бухгалтерського обліку та звітність повинні складатися українською мовою. Документи, що є підставою для записів у бухгалтерському обліку і складені іноземною мовою, повинні мати впорядкований аутентичний переклад на зазначену мову.
Проте, а ні судом першої інстанції, а ні судом апеляційної інстанції не було надано належної оцінки наведеним вище доводам контролюючого органу.
Крім того, відповідач зазначає, що суд першої інстанції в обґрунтування рішення про задоволення позовних вимог зазначив, що заперечення, надані платником податків до Акта перевірки та додаткові документи і пояснення є матеріалами перевірки і мають бути враховані податковим органом під час прийняття рішення. 
При цьому, Львівський окружний адміністративний суд здійснив аналіз, поданих позивачем документів перекладених українською мовою, які були надані позивачем вже разом із уточненою податковою декларацією про майновий стан та доходи за 2021 рік (уточнюючу податкову декларацію подано ОСОБА_1 22 вересня 2023 року) та дійшов висновку, що вони свідчать про виконання позивачем вимог пункту 14 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідних положень»  ПК України.
Водночас контролюючий орган не погоджується з такими висновками та зазначає, що пунктом 76.3 ПК України визначено, що камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.
Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 ПК України.
За результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 ПК України (пункту 86.2 ПК України).
Податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статті 58 ПК України, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 ПК України.
За наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та додаткових документів і пояснень, зокрема документів, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до ПКУ, поданих у порядку, встановленому статтею 86 ПК України, податкове повідомлення-рішення приймається в порядку та строки, визначені пунктом 86.7 ПК України.
Згідно з абзацами першим - третім пункту 50.1 ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 ПК України) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених статтею 50 ПК України), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.
Відповідно до пункту 50.2 ПК України, платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок (з урахуванням термінів продовження, зупинення або перенесення термінів її проведення) не має права подавати уточнюючі податкові декларації (розрахунки) до поданих ним раніше податкових декларацій з відповідного податку і збору за звітний (податковий) період, який перевіряється контролюючим органом.
Це правило не поширюється на випадки, встановлені абзацом третім пунктом 50.1 ПК України.
Нормами ПК України не заборонено платникам податків подання уточнюючих декларацій (розрахунків) під час проведення контролюючим органом камеральної перевірки за звітний (податковий) період, який перевіряється контролюючим органом, але лише до отримання ним акта камеральної перевірки.
Відповідач у судовому засіданні пояснив та, що також не заперечував представник позивача, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято ГУ ДПС у Львівській області 30 травня 2023 року, заперечення на Акт перевірки позивач подав лише 22 вересня 2023 року. 
Листом ГУ ДПС у Львівській області від 6 жовтня 2023 року №28870/6/13-01-24-11 про надання відповіді, розглянувши заперечення на Акт перевірки повідомило, що відповідно до пункту 86.7 статті 86 ПК України, у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому  підпунктом 78.1.5  пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).
Також 22 вересня 2023 року позивач подав до Державної податкової служби України скаргу про перегляд та скасування податкового повідомлення-рішення від 30 травня 2023 року. Вказана скарга Рішенням від 13 жовтня 2023 року №30648/6/99-00-06-01-03-06 залишена без розгляду і повернута ОСОБА_1 .
Тобто контролюючий орган заперечує встановлені судом першої інстанції обставини справи, а саме, що заперечення на Акт перевірки та документи перекладені на українську мову подавалися позивачем до прийняття податкового повідомлення-рішення та що відповідач мав врахувати їх при прийнятті оскаржуваного рішення.
За наведених вище обставин, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, суд першої інстанції ухвалив рішення, ґрунтуючись на обставинах, які не підтверджуються матеріалами справи, що призвело до неправильного встановлення фактичних обставин та є підставою для скасування рішення, визначеною статтею 353 КАС України.
Вказана помилка не виправлена і судом апеляційної інстанції.
Принцип усебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений статтею 90 КАС України, й він передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються на підтвердження своїх доводів.
Таким чином, враховуючи вище наведене, колегія суддів касаційної інстанції не може стверджувати у цій справі про повне і всебічне з`ясування судами її обставин, зокрема, про таке, яке б повною мірою спростувало доводи й докази контролюючого органу щодо правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням наведених вище обставин.
Згідно з частиною другою статті 353 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої   статті 328   цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
Частиною четвертою статті 353 КАС України встановлено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Враховуючи те, що порушення норм процесуального права допустили обидві судові інстанції, судові рішення у цій справі підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи, з урахуванням предмета доказування у цій справі, з перевіркою їх належними та допустимими доказами, надати належну правову оцінку кожному доказу окремо та у їх сукупності. Судове рішення, з урахуванням встановлених обставин та зібраних доказів, повинно містити обґрунтування, чому суд приймає або відхиляє той чи інший доказ, надавши правову оцінку усім доводам сторін в межах заявленого позову. 
Оскільки справа направляється на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, суд касаційної інстанції не змінює розподіл судових витрат між сторонами. Питання розподілу судових витрат залежить від кінцевого рішення, яким буде остаточно вирішено позовні вимоги, а отже, має бути здійснений за наслідками нового розгляду у судовому рішенні по суті спору або, у випадках передбачених статтями 143 і 252 КАС України, шляхом ухвалення додаткового судового рішення. 
Керуючись статтями 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.
Постанову у повному обсязі складено 29 травня 2025 року.

Суддя-доповідач                                                                                О.В.Білоус
Судді                                                                                                     Н.Є.Блажівська
                                                                                                    М.М.Яковенко