ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 643/3986/21
Номер провадження 22-ц/818/1167/25

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 року                                                 м. Харків
 
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Супрун Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2024 року в складі судді Новіченко Н.В. по справі № 643/3986/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора, Харківська міська рада про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора (далі IV ХДНК), Харківська міська рада про визнання права власності.
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його сестра ОСОБА_3 . 
Після її смерті відкрилась спадщина, а саме квартира АДРЕСА_1 .
Враховуючи відсутність спадкоємців першої черги та заповіту, він звернувся до державного нотаріуса за заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.
Постановою державного нотаріуса IV ХДНК Козелько Т.М. від 09 лютого 2021 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , оскільки матеріали спадкової справи не містять документів, що підтверджують право власності на спадкове майно.
Відповідно до довідки № 1094491 від 18 січня 2021 року виданою КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації Харківської міської ради вказана квартира належить спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 13 січня 1994 року ХМЦПДЖФ реєстровий № 5-94-10598.
Також, окрім нього, заяву про прийняття спадщини подав двоюрідний онук ОСОБА_2 .
Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його сестри ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
06 квітня 2021 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про визнання позовних вимог у зв`язку з тим, що він не має можливості довести родинні відносини із померлою ОСОБА_3 . 
Харківська міська рада подала письмові пояснення, в яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
Пояснення мотивовані тим, що позивачем не доведено факт належності квартири АДРЕСА_1 спадкодавцю.
Також, матеріали справи не містять доказів прийняття спадщини позивачем у встановлений законом шестимісячний строк. Отже позивач вважається таким, що не прийняв спадщину.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходи з того, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 (двоюрідним онуком), та прийняв спадщину після неї. Оскільки, окрім позивача, іншими особами спадщину прийнято не було, належним відповідачем у цій справі є Харківська міська рада.
На вказане судове рішення 28 листопада 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне дослідження письмових доказів та встановлення обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
Апеляційна скарга мотивована тим, що спір щодо спадкового майна існує саме між ним та ОСОБА_2 , оскільки останній вчинив дії з метою прийняття спадщини, реалізував право, передбачене частиною 3 статті 1269 ЦК України, що свідчить про його дійсний правовий інтерес до спадкового майна та бажання прийняти спадщину.
ОСОБА_2 є належним відповідачем по справі, оскільки останній вчасно звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та за цією заявою заведено спадкову справу.
Інші учасники справи рішення суду не оскаржили, правом на подання відзиву не скористались. 
У судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 24 квітня 2025 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників: 
ОСОБА_1 - повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою від 30 грудня 2024 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (том 2, а.с.173-174), крім того про день, час та місце судового засідання ОСОБА_1 повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (том 2, а.с.169);
ОСОБА_2 - повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою від 31 грудня 2024 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (том 2, а.с.175-176), крім того про день, час та місце судового засідання ОСОБА_2 повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (том 2, а.с.170); 
Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора отримала 19 грудня 2024 року в електронному кабінеті (том 2, а.с.168); 
Харківська міська рада отримала 19 грудня 2024 року в електронному кабінеті (том 2, а.с.167). 
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374ЦПК України). 
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 січня 1994 року, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, квартира за адресою АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3 (том 1, а. с. 14,15)
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (том 1, а.с. 110).
З заявами про прийняття спадщини після її смерті звернулись – ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 (том 1, а. с. 109) та 27 грудня 2019 року - ОСОБА_1 (том 1, а.с. 115).
Постановою державного нотаріусу IV ХДНК Козелько Т.М від 09 лютого 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Відповідно до вказаної постанови, окрім ОСОБА_1 , з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернувся двоюрідний онук ОСОБА_2 (документи, що підтверджують родинні відносини не надавалися). Спадкоємцями документи, що підтверджують право власності на спадкове майно не надавалися (том 1, а.с. 19).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною 1 статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно із статтею 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємці як за законом, так і за заповітом мають право звернутись до нотаріуса за видачею їм свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку із позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Визначення позивачем у справі складу сторін (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови в задоволенні позову у зв`язку з неналежним суб`єктним складом сторін.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , вказував, що він є спадкоємцем ОСОБА_4 . З заявами про прийняття спадщини окрім нього звернувся двоюрідний онук спадкодавця ОСОБА_2 , у зв`язку з чим позов пред`явлено саме до цієї особи. 
Відповідно до п. 4.3, 4,4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва.
Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів державної реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин, а також документи, видані органами іноземних держав, які посвідчують такі факти.
Між тим, ані матеріали спадкової справи, ані матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження існування родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Свідоцтво про право на спадщину зазначеній особі не видавалось.
За таких обставин відсутні підстави достеменно вважати ОСОБА_2 спадкоємцем ОСОБА_4 , який прийняв спадщину у встановленому законом порядку.
У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц зроблено висновок про те, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.
За відсутності спадкоємців за заповітом та законом після смерті ОСОБА_4 , які б прийняли спадщину, належним відповідачем, з огляду на положення статті 1277 ЦК України, має бути територіальна громада міста Харкова, в особі відповідного органу місцевого самоврядування (за загальним правилом - міської ради), до якої може перейти у власність відумерла спадщина.
Зважаючи на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 265/6868/16-ц, з урахуванням відсутності достовірних даних щодо кола спадкоємців, які ймовірно є належними відповідачами у справі, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, неправильно визначивши коло відповідачів у справі, що є самостійною підставою для відмови у позові.
З огляду на зазначене, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є правильними. При цьому позивач не позбавлений права на звернення до суду з відповідними вимогами до належного відповідача (відповідачів).
Доводи ОСОБА_1 , що спір існує між ним та ОСОБА_2 спростовуються матеріалами справи, оскільки останній зазначав, що він не має документів на підтвердження родинних відносин, що унеможливлює спадкування.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2025 року.

Головуючий                                                                 Ю.М. Мальований

Судді                 О.Ю. Тичкова                                                 

В.Б. Яцина