УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 квітня 2025 року
м. Київ
справа № 711/2216/23
провадження № 51-211 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого        ОСОБА_1 ,
суддів:                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року щодо нього,
встановив:
Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 липня 2024 року  ОСОБА_4 засуджено до покарання:
за ч. 4 ст. 199 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
за ч. 1 ст. 204 КК України у виді штрафу в розмірі 5 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 грн, з конфіскацією та знищенням незаконного виготовлених товарів;
за ч. 2 ст. 204 КК України до покарання у виді позбавлення волі строк 3 роки,                    з конфіскацією та знищенням незаконно вироблених або придбаних товарів, знарядь виробництва, сировини для їх виготовлення.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено     ОСОБА_4 покарання у виді 4 років позбавлення волі, з конфіскацією та знищенням незаконно виготовлених товарів, а також з конфіскацією та знищенням незаконно вироблених або придбаних товарів, знарядь виробництва, сировини для їх виготовлення. 
Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України покарання за ч. 1 ст. 204 КК України у вигляді штрафу в сумі 85 000 грн ухвалено виконувати самостійно.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання із встановленням іспитового строку на 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження та речових доказів.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року апеляційну скаргу прокурора задоволено, вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 липня 2024 року стосовно ОСОБА_4 змінено в частині призначеного покарання та вирішення питання щодо речових доказів.
Згідно з ч. 2 ст. 404 КПК України виключено з резолютивної частини вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 липня 2024 року посилання, що відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України покарання за ч. 1 ст. 204 цього Кодексу у вигляді штрафу в сумі 85 000 грн виконувати самостійно.
На підставі ст. ст. 96-1, 96-2 КК України застосовано спеціальну конфіскацію майна та конфісковано у власність держави речовий доказ - транспортний засіб марки       «Dodge Journey», д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, який було передано на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_4 та ключі від нього, які поміщено до сейф-пакету SUD 3085178 і передано до кімнати зберігання речових доказів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області за адресою: вул. Пастерівська, буд. 104, м. Черкаси.
В решті вирок залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він у період з невстановленого часу та дня до 23 лютого 2022 року, маючи умисел на незаконне виготовлення алкогольних напоїв, діючи цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння і бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, порушуючи регламентований порядок здійснення господарської діяльності та відносин, які передбачені ст. 2, ст. 12, ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19 грудня 1995 року за № 481/95-ВР (в редакції, чинній на момент вчинення кримінального правопорушення), якими, зокрема, встановлені основні засади державної політики щодо регулювання оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом і обігом алкогольних напоїв на території України, не маючи ліцензії (спеціального дозволу) на відповідний вид підприємницької діяльності, організував та здійснював незаконне виготовлення алкогольних напоїв за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 , шляхом змішування спирту етилового з водою з додаванням смако-ароматичних добавок, в тому числі з імітуванням їх пакування та смакових якостей, під алкогольні напої відомих виробників алкогольної продукції.
Для забезпечення фасування незаконно виготовлених напоїв з імітуванням упаковки легальних виробників, у період з невстановленого часу та дня по 23 лютого 2022 року, отримав у невстановлений спосіб зображення пакувань, маркувань та етикеток для використання при розміщенні оголошень на веб-сайті: «ІНФОРМАЦІЯ_1» і при виготовленні пакування незаконно виготовленої продукції, які зберіг на жорсткому диску «WD blue» власного системного блоку та на флеш носії SD «Transcend 8 gb» у відповідних папках.
Також, ОСОБА_4 , маючи злочинний умисел, спрямований на незаконне виготовлення алкогольних напоїв, у період з невстановленого часу та дня по 23 лютого 2022 року, перебуваючи у невстановленому місці, придбав у невстановлених осіб етиловий спирт у невстановленій кількості, смако-ароматичні добавки для зміни запаху та кольору алкогольних напоїв, упаковки (місткості), тару для розфасування незаконно виготовлених ним в подальшому алкогольних напоїв, картоні коробки з написами, картонні коробки коричневого кольору без назви для пакування та 7 металевих кліше для імітації відтисків на пакуванні, схожих на відмітки офіційних виробників, які транспортував у невстановлений спосіб та зберігав за вищевказаною адресою свого проживання.
Крім цього, ОСОБА_4 , з метою надання вигляду легальності незаконно виготовленим алкогольним напоям та маскування їх під продукцію відомих брендів, забезпечив виготовлення етикеток, контретикеток та кольєреток із зазначенням відповідних на них назв та етикетки ароматизаторів до них, які зберігав за місцем проживання.
Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне виготовлення алкогольних напоїв, ОСОБА_4 , у період з невстановленого часу та дня по 23 лютого 2022 року, у невстановлених у ході судового розгляду осіб, придбав обладнання для змішування спирту етилового з водою та розфасовування отриманої водно-спиртової суміші у відповідну тару, яку у невстановлений спосіб транспортував за адресою: АДРЕСА_1 , де облаштував та налагодив незаконне виготовлення алкогольних напоїв, шляхом змішування попередньо незаконно придбаного етилового спирту з водою, з подальшим додаванням до отриманої водно-спиртової суміші смако-ароматичних добавок для зміни запаху, кольору і смаку та маскування їх під алкогольні напої відомих виробників.
В подальшому, ОСОБА_4 розфасовував незаконно виготовлені алкогольні напої до фольгових ємностей для пакування типу bag-in-box, які поміщав до картонних коробок із маркуванням під відомі бренди виробників алкогольних напоїв, а також розливав до скляних пляшок, на які наклеював етикетки, що імітують відомі бренди виробників алкогольних напоїв, після чого за допомогою кліше робив відтиски знаків для імітації маркування відповідних виробників алкогольних напоїв та поміщав до картонних коробок з метою маскування незаконно виготовлених алкогольних напоїв під виглядом виготовлених легальними виробниками.
Разом з цим, ОСОБА_4 , у період з невстановленого часу та дня по 23 лютого     2022 року, умисно виготовив за допомогою комп`ютерної техніки методом струменевого друку марки акцизного податку серії НОМЕР_2 , які зберігав за місцем свого проживання, з метою їх використання при продажі незаконно виготовлених алкогольних напоїв, шляхом наклеювання на ємності для вказаного алкоголю.
23 лютого 2022 року працівниками поліції в ході проведення обшуків за місцем проживання ОСОБА_4 та у транспортному засобі марки «Dodge Journey»,           д.н.з. НОМЕР_1 , було вилучено незаконно виготовлені алкогольні напої, залишки спирту етилового в пластикових ємностях, обладнання для змішування та розливу, залишки пакування, етикеток, контретикеток і кольєреток, металеві кліше для нанесення відтисків, смако-ароматичні добавки та незаконно виготовлені марки акцизного податку.
Також, ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою отримання прибутку від реалізації незаконно виготовлених алкогольних напоїв, не маючи відповідних дозвільних документів, у порушення ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», налагодив та організував схему реалізації незаконно виготовлених алкогольних напоїв, які незаконно зберігав за місцем свого проживання і у транспортному засобі марки «Dodge Journey», д.н.з. НОМЕР_1 , та шляхом використання послуги ТОВ «СІТІХОСТ», зареєстрував на своє ім`я у мережі Інтернет веб-сайт - «ІНФОРМАЦІЯ_2», на якому вказав свій мобільний номер телефону                    НОМЕР_3 , інформацію про асортимент та ціни алкогольних напоїв.
В подальшому, використовуючи зазначений веб-сайт та номер телефону,        ОСОБА_4 приймав замовлення щодо продажу алкогольних напоїв і за допомогою логістичних послуг ТОВ «Нова Пошта» здійснював збут невстановленої кількості незаконно виготовленого ним алкоголю, невстановленому в ході судового розгляду колу осіб, за що отримував грошові кошти. 
Зокрема, встановлено, що ОСОБА_4 , діючи умисно, упродовж із січня 2021 року по січень 2022 року, 26 разів незаконно збув ОСОБА_5 виготовлені ним алкогольні напої під виглядом горілки «Finlandia vodka of Finland», «Finlandia», «Absolut Blue Light», використовуючи логістичні послуги відділення № 8 ТОВ «Нова Пошта», розташованого за адресою: вул. Благовісна, 379, м. Черкаси. 
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині застосування спеціальної конфіскації транспортного засобу марки              «Dodge Journey», д.н.з. НОМЕР_1 , та ключів від нього, та призначити в цій частині новий розгляд у суді апеляційної інстанції. В обґрунтування зазначає, що відсутні достатні докази для доведеності використання транспортного засобу, який є його власністю, як знаряддя вчинення кримінальних правопорушень. Крім того стверджує, що застосування судом апеляційної інстанції спеціальної конфіскації є погіршенням правового становища засудженого, оскільки стосується його приватної власності. Тому, враховуючи приписи статей 420, 421 КПК України, у цьому разі апеляційний суд повинен був ухвалити рішення у формі вироку, а не ухвали. Також зазначає, що апеляційний суд не врахував вимоги ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої при застосуванні спеціальної конфіскації у кожному конкретному випадку суд має не тільки послатися на наявність для цього формальних підстав, передбачених КК України, але й переконатися, що таке застосування не порушуватиме «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб», покладаючи на особу «надмірний індивідуальний тягар». 
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.
Згідно з ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При розгляді скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, при цьому переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Висновки суду про винуватість  ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, правильність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 199, ч. ч. 1, 2 ст. 204 КК України та призначене покарання в касаційній скарзі не оспорюються, а тому оскаржуване судове рішення в цій частині не перевіряється.
Стосовно доводів ОСОБА_4 щодо відсутності достатніх доказів для доведеності використання транспортного засобу, який є його власністю, як знаряддя вчинення кримінальних правопорушень,то вони, на думку колегії суддів касаційного суду, є безпідставними з огляду на таке.
Як убачається з вироку суду, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції прокурором було зазначено про необхідність застосування спеціальної конфіскації, в тому числі і до транспортного засобу марки «Dodge Journey»,                   д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 . Однак, місцевий суд дійшов до висновку, що вказаний автомобіль необхідно залишити у власності ОСОБА_4 ,         у зв`язку з відсутністю достатніх та беззаперечних доказів, які можуть свідчити про використання транспортного засобу як знаряддя вчинення кримінальних правопорушень, а також вказав, що стороною обвинувачення не надано доказів вартості цього рухомого майна, що не дозволяє стверджувати про достатню обґрунтованість та співмірність застосування такої процедури.
Не погодившись із вироком в частині не застосування спеціальної конфіскації, прокурор звернувся з апеляційною скаргою.
За приписами статей 370, 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. Судове рішення повинно бути ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. 
Переглядаючи вирок суду першої інстанції в порядку апеляційної процедури, в межах доводів апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд дійшов належних висновків про наявність підстав для їх задоволення, при цьому, відповідно до вимог                                ст. 419 КПК України, проаналізував доводи апеляційної скарги, належним чином їх перевірив, надав змістовні відповіді, з наведеннямвідповідних мотивів прийнятого рішення, з якими погоджується і суд касаційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого ч. 1 ст. 204 цього Кодексу. Частиною 2 статті 96-1 КК України встановлено, що спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду.
Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно, зокрема були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику               (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Приписами ч. 9 ст. 100 КПК України передбачено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, при цьому згідно п. 1 даної правової норми гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. 
Так, апеляційний суд в обґрунтування вказав, що 23 лютого 2022 року під час проведення обшуку у належному ОСОБА_4 автомобілі «Dodge Journey»,              д.н.з. НОМЕР_4 , було виявлено та вилучено предмети, що свідчать про використання транспортного засобу власником у ході протиправної діяльності з незаконного обігу підакцизних товарів - алкогольних напоїв. 
Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 березня 2022 року на вищевказаний транспортний засіб та ключі від нього був накладений арешт.
Крім того, як слідує з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним по     ч. 1 ст. 204 КК України, автомобіль «Dodge Journey», д.н.з. НОМЕР_4 , використовувався у протиправній діяльності, пов`язаній із незаконним обігом підакцизних товарів,            що ОСОБА_4 в ході судового розгляду не заперечував.
Також, згідно інформації Регіонального сервісного центру ГСЦ у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях від 09 вересня 2024 року за № 31/31/14-7231-2024 з даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів автомобіль марки «Dodge Journey», д.н.з. НОМЕР_4 , станом на 09 вересня 2024 року зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 .
Таким чином, апеляційний суд, врахувавши, що транспортний засіб марки                «Dodge Journey», д.н.з. НОМЕР_4 , є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а ОСОБА_4 є його власником, прийшов до висновку про необхідність застосування в порядку ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальної конфіскації даного автомобіля та ключів від нього.
Стосовно доводів засудженого про неврахування судом апеляційної інстанції вимог ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція),колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно зі статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) застосування конфіскації майна в конкретному випадку буде відповідати вимогам ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції не просто за умови, якщо така конфіскація формально ґрунтується на вимогах закону, але й за умови, що така законна конфіскація у даній конкретній ситуації не порушує «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб».
Згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
У ст. 8 КПК України зазначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.
Відповідно до приписів частин 1, 5 статті 3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Закони України про кримінальну відповідальність повинні відповідати положенням, що містяться в чинних міжнародних договорах, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.
Таким чином, положення статей 96-1, 96-2 КК України не можуть застосовуватися в тих випадках, коли це становитиме порушення ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції.
Отже, при застосуванні спеціальної конфіскації у кожному конкретному випадку суд має не тільки послатися на наявність для цього формальних підстав, передбачених у КК України, але й переконатися, що таке застосування не порушуватиме «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб», покладаючи на особу «надмірний індивідуальний тягар».
В постанові Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 713/1859/22 (провадження № 51-7153 км 23) вказано, що в цілому не виключається можливість застосування спеціальної конфіскації навіть у тих випадках, коли конфіскація майна, з огляду на його вартість, виглядає набагато суворішим заходом, ніж призначене покарання. Проте, у таких випадках необхідно навести належні аргументи, які обґрунтовують, з урахуванням обставин конкретної справи, що такий захід не порушуватиме наведені вище стандарти ЄСПЛ. Водночас до уваги можуть братися: вартість майна, що підлягає конфіскації, законність чи незаконність його походження; тяжкість і характер вчиненого злочину; наявність, розмір і характер завданої шкоди або шкоди, яка потенційно могла бути завданою злочином; вид і розмір призначеного покарання, тощо.
На переконання суду касаційної інстанції, з урахуванням кількості підакцизних товарів вилучених у засудженого та розміру акцизних зборів і інших обов`язкових платежів, які не надійшли до бюджету в результаті протиправних дій ОСОБА_4 , рішення суду апеляційної інстанції щодо застосування спеціальної конфіскації автомобіля марки «Dodge Journey», д.н.з. НОМЕР_4 , і ключів від нього, є законним та обґрунтованим. 
Відповідно до висновку, викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 вересня 2024 року у справі № 183/4229/23    (провадження № 51- 5837 кмо 23) застосування згідно положень статей 96-1,                  96-2 КК України судом апеляційної інстанції спеціальної конфіскації не є тим                       «іншим випадком», передбаченим ч. 1 ст. 421 КПК України, що погіршує становище обвинуваченого. Відповідно до статей 408, 420 та 421 КПК України, рішення апеляційного суду, яким застосовується спеціальна конфіскація, постановляється у формі ухвали.
З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 щодо форми судового рішення, яким може бути апеляційним судом застосована спеціальна конфіскація, є неспроможними.
Крім цього засуджений не наводить конкретних обставин, яким чином застосування спеціальної конфіскації буде порушувати «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб» і тим самим застосований захід кримінально - правового характеру буде становити «надмірний індивідуальний тягар».
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність оскаржуваного судового рішення, умотивованість його висновків з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при застосуванні спеціальної конфіскації транспортного засобу, який на праві власності належить ОСОБА_4 , касаційна скарга засудженого не містить.
З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року щодо нього.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                               ОСОБА_2                          ОСОБА_3