ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 квітня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/25255/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Олефіренко Н.А., Дурасової Ю.В.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.11.2024 в адміністративній справі №160/25255/24  (суддя Прудник С.В.)  за позовом ОСОБА_1  до   Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській  області про  визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- 

в с т а н о в и В:

У вересні 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 18.09.2024 року через систему  Електронний суд  позовна заява  ОСОБА_1  до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо ненарахування та невиплати пенсії ОСОБА_1 згідно вимог  Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021, відповідно до статті 54 Закону України  Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у редакції Закону України  Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР, у розмірі шести мінімальних пенсій за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок основної пенсії ОСОБА_1  за період з 01 липня 2021 року відповідно до  Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р  (ІІ)/2021, відповідно до статті 54 Закону України  Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у редакції Закону України  Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР, у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок основної пенсії ОСОБА_1 за період з 01 липня 2021 року відповідно до  Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р  (ІІ)/2021, відповідно до статті 54 Закону України  Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у редакції Закону України  Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР, у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та виплачувати ОСОБА_1  основну пенсію у розмірі не менше шести мінімальних пенсій за віком.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.11.2024 адміністративний позов задоволено  частково.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало  апеляційну скаргу, в якій просили прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що пенсію позивачу призначено у відповідності до вимог чинного законодавства. Позивачем при зверненні до суду в 2024 році з позовними вимогами за 2021 рік, пропущено строк звернення до суду. Доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду, протягом установленого законом строку, з позовом про оскарження дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, позивачем суду не наведено. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, в розмірі відшкодування фактичних збитків (40 %), категорії 1 відповідно до  статті 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ  Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
22.08.2024 року за вих. №39553/8 представником позивача адвокатом Падалкою Аліною Олександрівною до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області направлено адвокатський запит, в якому представник позивача просила: 1. Надати інформацію щодо розміру нарахованої та виплаченої пенсії ОСОБА_2 за період з червня 2021 по серпень 2024 року. 2. Надати інформацію щодо здійснення або не здійснення перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_2  за період з липня 2021 по теперішній час згідно вимог  рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021, відповідно до  статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №230/96-ВР у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком як інваліду 3 групи внаслідок аварії на ЧАЕС. У разі не здійснення перерахунку зазначити законні підстави.
Означений адвокатський запит від 22.08.2024 року за вих. №39553/8 зареєстровано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області 26.08.2024 року за №39553/8.
Згідно відповіді №0400-010406-8/178387 від 02.09.2024 року Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на адвокатський запит розмір пенсії позивача складав: з червня 2021 - 7162,99 грн.; з березня 2022 - 8094,15 грн.; з липня 2022 - 8122,05 грн.; з грудня 2022 - 8141,85 грн.; з березня 2023 - 9556,17 грн.; з вересня 2023 - 9846,17 грн.; з жовтня 2023 - 9856,17 грн.; з березня 2024 по теперішній час - 10340,35 грн.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Частиною першою  статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII  встановлено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються  Законом Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає  Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ  (далі - Закон № 796-ХІІ).
Отже,  Закон № 796-XII  визначає, зокрема, особливі норми та умови пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
За положеннями  статті 49 Закону № 796-ХІІ  пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Згідно з частиною четвертою  статті 54 Закону № 796-XII  в редакції  Закону №230/96-ВР, яка була чинною до внесення змін  Законом № 76-VIII, передбачено таке:
«В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:
по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком;
по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком;
по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком;
дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком».
Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII  текст  статті 54 Закону № 796-ХІ  викладений у редакції, згідно з якою умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначає Кабінет Міністрів України в актах із відповідних питань.
Змінивши підпунктом 13 пункту 4 розділу I  Закону №76-VIII  законодавче регулювання мінімальних розмірів державних пенсій, Верховна Рада України скасувала соціальні гарантії, передбачені частиною четвертою  статті 54 Закону №796-XII  у редакції  Закону №230/96-ВР.
Мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи було визначено в Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженому  постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року №1210  (далі - Порядок № 1210).
Згідно з пунктом 11 Порядку № 1210, мінімальний розмір пенсії становить:
1) для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї:
осіб з інвалідністю I групи - 180 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;
осіб з інвалідністю II групи - 160 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;
осіб з інвалідністю III групи - 145 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Відповідно, раніше визначений  статтею 54 Закону №796-XII  розмір пенсій знижено.
Рішенням від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 Конституційний Суд України визнав такою, що не відповідає  Конституції України  (є неконституційною), частину третю  статті 54 Закону №796-XII  у редакції  Закону № 76-VIII  щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Конституційний Суд України вирішив, що частина третя  статті 54 Закону № 796-XII  у редакції  Закону № 76-VIII  щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визнана неконституційною, втрачає чинність через три місяці з дня  ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
За  Рішенням Конституційного Суду України Верховній Раді України належало протягом трьох місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення привести нормативне регулювання, встановлене  статтею 54 Закону №796-XII  у редакції  Закону №76-VIII  щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із  Конституцією України  та цим Рішенням.
Тобто за результатами виконання  рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 Верховна Рада України, з метою врегулювання на законодавчому рівні розмірів пенсій для осіб з інвалідністю, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, мала прийняти не будь-який  закон, а такий, що відповідає  Конституції України  та  Рішенню Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021.
Верховною Радою України  29 червня 2021 року на виконання  Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-р(II)/2021 прийнято  Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» №1584-IX, який набрав чинності 01 липня 2021 року, відповідно до якого  статтю 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  викладено у новій редакції:
«В усіх випадках розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими:
для I групи інвалідності - 6000 гривень;
для II групи інвалідності - 4800 гривень;
для III групи інвалідності - 3700 гривень;
для дітей з інвалідністю - 3700 гривень.».
За позицією відповідача саме ця редакція  статті 54 Закону №796-XII  має бути застосовано при визначенні розміру пенсії позивача.
Проте, така позиція обґрунтовано визнана судом першої інстанції помилковою.
Верховним Судом в постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 460/20412/23, від 12 травня 2024 року у справі №400/12117/21, від 10 вересня 2024 року у справі № 240/34675/23, від 11 вересня 2024 року у справах №240/590/24, № 240/739/24, від 12 вересня 2024 року у справі № 240/1024/24, від 02 жовтня 2024 року у справах № 400/5534/23, № 240/955/24, №240/1092/24, №240/1067/24, №240/34883/23, а також у постанові Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року у справі №240/1121/24 висловлено наступний правовий висновок.
«Як убачається зі змісту  статті 54 Закону № 796-XII  в редакції  Закону №1584-IX  визначені розміри пенсій є нижчими, аніж були в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону №230/96-ВР».
Частиною третьою  статті 3 Конституції України  визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до  статті 48 Конституції України  кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Зазначені положення  Основного Закону України  зобов`язують державу створити ефективну систему соціального захисту різних категорій осіб, яка сприяла б узгодженню рівня їхнього життя з реалізацією права на достатній життєвий рівень для них та їхніх сімей шляхом надання відповідного соціального забезпечення.
Держава, виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей, має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.
Статтею 16 Конституції України  визначено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.
За змістом  статті 50 Конституції України  кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.
У  Рішенні від 17.07.2018 № 6-р/2018 Конституційний Суд України  зауважив, що "скасування пільг, компенсацій та гарантій не відповідає конституційному обов`язку держави, передбаченому у  статті 16 Конституції України, щодо осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені  Конституцією України  від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини).
На виконання покладеного  статтею 16 Конституції України  на державу обов`язку Україна в особі законодавця ухвалила  Закон № 796-XII, у якому встановила загальний порядок реалізації права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створила єдиний порядок визначення, зокрема, соціального захисту потерпілих осіб.
Метою  Закону № 796-XII, що її визначено в частині першій  статті 1 Закону №796-XII, є, зокрема, захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних із нею проблем медичного й соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території. Згідно з частиною другою  статті 1 Закону № 796-XII  державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи базується, зокрема, на принципах пріоритету життя та здоров`я осіб, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, їх соціального захисту, повного відшкодування їм шкоди.
Аналізуючи норми  статті 54 Закону № 796-XII  в редакції  Закону №230/96-ВР, Суд дійшов висновку, що законодавець, ураховуючи спеціальний юридичний статус осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, на реалізацію  статті 16 Конституції України  установив у  Законі № 796-XII  саме мінімальні розміри державної пенсії для осіб із інвалідністю, щодо яких встановлено причиновий зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою як гарантію їх соціального захисту.
Покладення  Конституцією України  на державу обов`язку захищати осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, вказує на особливий статус таких осіб у контексті їх соціального захисту та охорони здоров`я, а відтак - обумовлює посилений їх соціальний захист.
У Рішенні від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 Конституційний Суд України, здійснивши порівняльний аналіз частини четвертої  статті 54 Закону № 796-XII  у редакції  Закону №230/96-ВР  та пунктів 11, 12 Порядку № 1210, дійшов висновку, що Кабінет Міністрів України визначив істотно менші мінімальні розміри державної пенсії особам, на яких поширюється дія  статті 54 Закону № 796-XII, ніж їх було гарантовано на законодавчому рівні частиною четвертою цієї  статті Закону № 796-XII  у редакції  Закону № 230/96-ВР. Водночас приписи статей  3,  16,  50 Конституції України  у їх взаємозв`язку зобов`язують державу за будь-яких обставин забезпечити особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причиновий зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, посилений соціальний захист, реалізацію їх права на відшкодування завданої шкоди здоров`ю.
Конституційний Суд України виходив із того, що держава може змінювати законодавче регулювання у сфері соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, проте в разі зміни такого регулювання вона не повинна вдаватися до обмежень, що порушують сутність їх індивідуальних прав, а досягнутий рівень соціального захисту має бути збережено.
Проте держава в особі Кабінету Міністрів України визначила у Порядку №1210 мінімальні розміри державної пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірах істотно менших, ніж їх було гарантовано  Законом № 796-XII  у редакції  Закону № 230/96-ВР, знівелювавши саму сутність визначених статтями  3,  16,  50 Конституції України  прав та гарантій, що фактично є недодержанням державою свого позитивного обов`язку забезпечувати цю категорію осіб гарантованим рівнем соціального захисту.
Також у зазначеному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що соціальні зобов`язання держави перед громадянами, які втратили здоров`я внаслідок того, що держава свого часу зобов`язала їх взяти участь у подоланні наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - катастрофи планетарного масштабу, та які зазнали інвалідності внаслідок таких дій, а також перед особами з інвалідністю з числа потерпілих від цієї катастрофи не мають залежати від фінансових можливостей держави та її економічного становища.
Конституційний Суд України у Рішенні від 03.04.2024 № 4-р(І)/2024 дійшов висновку, що пенсія за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначається особам виходячи з імперативних вимог  Конституції України  як особлива форма відшкодування завданої їм шкоди та є такою, що не може бути скасованою чи зменшеною, поставленою в залежність від наявних фінансових ресурсів чи будь-яких інших обставин. Скасування, обмеження або зменшення пенсії для осіб з інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, призведе до порушення сутнісного змісту конституційних засад, якими людське життя та здоров`я визнано найвищими соціальними цінностями. Частиною третьою  статті 54 Закону № 796-XII  вчергове порушено належний рівень соціального захисту та засадничий обов`язок держави щодо відшкодування  завданої шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що не відповідає частині першій статті 3, частині другій статті 8, статті 16, частині третій статті 22, частині першій статті 46, частині першій  статті 50 Конституції України.
У цьому Рішенні Конституційний Суд України за результатом посутнього аналізу статей  3,  16,  50 Конституції України, Рішення від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 констатує, що  Верховна Рада України Законом №1584-IX  повторно запровадила правове регулювання з тим самим недоліком, а саме визначила у частині третій  статті 54 Закону № 796-XII  мінімальні розміри державної пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірах менших, ніж їх було гарантовано  Законом № 796-XII  у редакції  Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 06.06.1996 №230/96-ВР.
Беручи до уваги зазначені висновки Конституційного Суду України в подібних правовідносинах та здійснюючи аналіз норми  статті 54 Закону № 796-XII  в редакції  Закону №1584-IX, колегія суддів зазначає, що незважаючи на те, що формально законодавець виконав  рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(ІІ)/2021 (щодо повноваження уряду право визначати розміри пенсій для осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи), проте встановлені нові розміри пенсій є суттєво меншими, аніж їх було гарантовано  Законом № 796-XII  у редакції  Закону №230/96-ВР.
У зв`язку із цим, Верховний Суд дійшов до висновку, що прийняттям  Закону №1584-IX  не досягаються всупереч  рішенню Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(ІІ)/2021 мінімальні гарантії у сфері соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Оскільки  Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого  закону  чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності  Конституції  і в усіх необхідних випадках застосовувати  Конституцію  як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на  Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Пряме застосування  Конституції  у поєднанні з принципом її верховенства над іншими правовими актами неминуче передбачає правомочність судів відмовитись від застосування будь-якого правового акта, який вони визначають як неконституційний в цілому або в частині.
Змінюючи законодавче регулювання у сфері соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, держава не повинна вдаватися до обмежень, що порушують сутність їх індивідуальних прав, а досягнутий рівень соціального захисту має бути збережено. Така позиція була висловлена у  Рішенні Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(ІІ)/2021 і має бути застосована судами під час вирішення подібних спорів.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають  Конституції  та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18 та від 10.03.2020 у справі №160/1088/19).
Як вже було зазначено вище, у пункті 3 резолютивної частини  Рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(ІІ)/2021 приписано Верховній Раді України протягом трьох місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення привести нормативне регулювання, встановлене статтею 54  Закону №796  у редакції  Закону №76  щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із  Конституцією України  та цим Рішенням.
Окремо Конституційний Суд України зауважив, що у разі неприведення нормативного регулювання, встановленого статтею 54  Закону №796  у редакції  Закону №76  щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із  Конституцією України  та цим Рішенням через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, застосуванню підлягатиме частина четверта  статті 54 Закону № 796-XII  у редакції  Закону №230/96-ВР.
Крім того, у Рішенні від 03.04.2024 у справі №4-р(І)/2024 Конституційний Суд України зазначив, що на виконання імперативних вимог статей  3,  16,  50 Конституції України  парламент у частині четвертій  статті 54 Закону № 796-XII  у редакції  Закону №230/96-ВР  в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, по ІІІ групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.
Ключовим для правильного вирішення цієї справи і з`ясування питання про застосування норми  закону  є визначення, чи виконане  Рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(ІІ)/2021, і застосування редакції  Закону, що відповідає цьому Рішенню.
Враховуючи наведені вище висновки, колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати норми  Закону № 796-XII  в редакції  Закону №230/96-ВР...».
Застосовуючи до спірних в цій справі правовідносин приведений висновок Верховного Суду відповідно до частини п`ятої  статті 242 КАС України, суд погоджує висновок суду першої інстанції про наявність підстав для застосування приписів  статті 54 Закону №796-XII  у редакції, яка передбачала виплату позивачу пенсії у розмірі шести мінімальних пенсій за віком.
Доводи апелянта стосовно того, що оскільки представником позивача 22 серпня 2024 року подана відповідачу заява в порядку  Закону України «Про звернення громадян», заява встановленої форми про перерахунок пенсії не подавалась, тому у відповідача не виник обов`язок із розгляду такої заяви, а відповідь від 02 вересня 2024 року не є рішенням про відмову у перерахунку пенсії, відповідачем не приймалось рішень та не вчинялось дій по відмові в перерахунку пенсії, суд відхиляє з таких підстав.
Верховний Суд, вирішуючи питання правомірності нерозгляду органом пенсійного фонду заяви, форма якої не відповідає тій, яка встановлена Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до  Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим  постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України  27 грудня 2005 року за №1566/11846, у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №748/696/17 вказав, що важливим при вирішенні спірних правовідносин є зміст зазначеної заяви, який очевидно дає змогу оцінити намір заявника. Крім того, вказав, що важливим є також долучення позивачем до заяви документів, які подаються саме при призначенні пенсії.
На цій підставі суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність органу пенсійного фонду і вказав, що відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача як пенсіонера (соціальної групи населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій у частині соціального захисту).
Аналогічний підхід до вирішення подібних правовідносин застосований Верховним Судом у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 537/3480/17, від 27 листопада 2019 року у справі №748/696/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 541/543/17-а, від 16 грудня 2021 року у справі №500/1879/20 та від 09 серпня 2023 року у справі №520/5045/2020, від 23 вересня 2024 року у справі № 620/2027/23.
За своїм змістом подана позивачем до територіального органу Пенсійного фонду заява є заявою про перерахунок пенсії, тобто її зміст є зрозумілим і дає можливість оцінити намір заявника, тому приведені аргументи апелянта є цілком безпідставними.
Також суд відхиляє посилання апелянта на пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду, адже з позовом він звернувся 18 вересня 2024 року, тоді як позовні вимоги просить задовольнити з 01 липня 2021 року, позаяк аналіз частини другої  статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування"  надає суду підстави стверджувати, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з непроведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.
Аналогічний за змістом висновок викладено Верховним Судом у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 520/11178/2020, від 15 вересня 2020 року у справі № 635/7878/16-а.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст.ст.  243,  316,  322 Кодексу адміністративного судочинства України  суд,
                                                                              
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області -залишити без задоволення. 
Рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.11.2024 - залишити без змін. 
                    Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5  ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова