ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
20 травня 2025 року
м. Київ
 
справа № 607/15605/21
провадження № 51-5304 км 24
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
 
головуючого судді                                              ОСОБА_1 ,
суддів:                                                                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                         ОСОБА_4 ,
прокурора                                                              ОСОБА_5 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 травня 2024 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року стосовно
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Івачів Долішній Тернопільського району
Тернопільської області, який мешкає за адресою:

АДРЕСА_1 ,
 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК),
 
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродженця та мешканця 

АДРЕСА_2 ,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 186 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області вироком від 16 травня 2024 року, залишеним без змін ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року, засудив ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Цим вироком також засуджено ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 121 КК на підставі ч. 1 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Судові рішення стосовно ОСОБА_8 у касаційному порядку не оскаржені.
За обставин, детально викладених у судових рішеннях, ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він, маючи умисел на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, попередньо домовився з  ОСОБА_8 про зустріч та за попередньою змовою з ним, узгодивши свої дії, 08 січня 2021 року приблизно о 20:00, перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_3 , умисно розпилив вміст балончика зі сльозогінним газом дратівливої дії в обличчя ОСОБА_9 . Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_8 нанесли ОСОБА_9 у різні частини тіла (в тому числі в голову) численних ударів дерев`яною палицею, спричинивши останньому тяжких тілесних ушкоджень.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , не погоджуючись із судовими рішеннями через неповноту досудового слідства та судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Свої вимоги захисник мотивує тим, що:
- не встановлена причетність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до інкримінованого за ч. 2 ст. 121 КК діяння;
- вина ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами, зокрема, на знарядді злочину немає їхніх відбитків пальців, знаряддя було виявлене в квартирі потерпілого, на відеозаписі неможливо впізнати ОСОБА_7 ;
- залишилось не з`ясованим, чи мав потерпілий ОСОБА_9 підстави для обмови;
- висновки суду ґрунтуються на припущеннях і доказах, які не містять будь-якої інформації про обставини вчинення кримінального правопорушення;
- суд апеляційної інстанції не допитав потерпілого ОСОБА_9 , хоча задовольнив клопотання про його допит, не надав обвинуваченому ОСОБА_7 останнього слова;
- суди постановили рішення, які не відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). 
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги захисника та просив залишити без зміни оскаржувані судові рішення.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу;переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Захисник ОСОБА_6 у поданій в інтересах ОСОБА_7 касаційній скарзі покликається на неповноту досудового розслідування та судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до безпідставного засудження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК.
Виходячи з наведених вище положень кримінального процесуального закону, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому не перевіряє судових рішень у частині неповноти досудового розслідування та судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на які є посилання в касаційній скарзі.
Тому під час перевірки доводів, викладених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
Колегія суддів касаційного суду вважає, що інші доводи сторони захисту є такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального процесуального закону з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їхню оцінку за критеріями, визначеними у зазначеній статті, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.
Оцінка доказів має здійснитись судом за критеріями належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд приймає рішення на основі свого внутрішнього переконання, яке базується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні наявних у справі доказів. 
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.
При цьому суд першої інстанції врахував, зокрема:
- показання:
- потерпілого ОСОБА_9 , який підтвердив обставини вчиненого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стосовно нього злочину та не зміг детальніше описати подію. Зазначив про те, що ОСОБА_7 відшкодував йому заподіяну шкоду, він пробачив обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ;
- свідка ОСОБА_10 про те, що 09 січня 2021 року вона з чоловіком приїхали додому, де побачили сина - ОСОБА_9 , який був весь у крові. Вони викликали бригаду швидкої допомоги. У сина, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, діагностовано переломи черепа, руки, ключиці;
- свідка ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_7 йому відомий як особа, стосовно якої встановлений адміністративний нагляд. Він викликав ОСОБА_7 за номером телефону НОМЕР_1 . На відеозаписі з зовнішніх камер відеоспостереження на вул. Острозького, 24 у м. Тернополі від 08 січня 2021 року він упізнав ОСОБА_7 за тілобудовою, контурами обличчя; 
- відомості, що містяться у:
- протоколі проведення слідчого експерименту від 01 березня 2021 року з фототаблицями до нього, згідно з яким потерпілий ОСОБА_9 відтворив обставини спричинення йому 08 січня 2021 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 тілесних ушкоджень;
- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13 лютого 2021 року, згідно з яким ОСОБА_9 на фотознімку під № 4 впізнав ОСОБА_7 , який 08 січня 2021 року спричинив йому тілесні ушкодження;
- протоколах огляду місця події від 13 січня 2021 року з фототаблицями до них, висновках експерта № 66 від 12 березня 2021 року, №№ 72, 74 від 15 березня 2021 року, № 73 від 16 березня 2021 року, згідно з якими біля входу до під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_3 , на сходах у будинку, на ручці вхідних дверей квартири № 10 , на уламку дерев`яної палиці, виявленій у цій квартирі, наявна кров, яка за відповідними ознаками може походити від потерпілого ОСОБА_9 ;
- протоколі огляду документа від 24 лютого 2021 року - медичної картки потерпілого ОСОБА_9 , висновках експерта № 163 від 02 квітня 2021 року, № 32 від 29 червня 2021 року, згідно з якими у ОСОБА_9 були виявлені численні ушкодження механічного походження різних частин і ділянок тіла. Їх різноманітність, численність, поліморфність (забиття м`яких тканин, садна, синці, «забійні» рани, переломи), розташування на різних частинах і поверхнях тіла є характерними для побиття - нанесення множинних ударів руками, ногами, іншими предметами з обмеженою поверхнею, в тому числі за допомогою видовженого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею у вигляді ребра або циліндра, і не виключається за обставин події, яка сталась 08 січня 2021 року, та викладених у протоколі слідчого експерименту від 01 березня 2021 року. Виявлена у ОСОБА_9 травма голови з переломом кісток склепіння і основи черепа та ушкодженнями м`яких тканин належить до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
Отож, дослідивши зібрані у справі докази та здійснивши їх аналіз, суд першої інстанції встановив сукупність усіх передбачених законом ознак складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, й, ухвалюючи вирок, дійшов висновку про те, що ОСОБА_7 вчинив інкриміноване йому суспільно небезпечне діяння. 
Водночас суд першої інстанції не виявив підстав для обмови ОСОБА_7 потерпілим ОСОБА_9 та дав критичну оцінку показанням обвинуваченого щодо невизнання ним своєї провини у вчиненому, визнавши їх такими, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності. При цьому суд зазначив, що вони повністю спростовуються встановленими під час судового розгляду фактичними обставинами та зібраними у справі доказами.
Відхиляючи доводи сторони захисту про непричетність обвинувачених до інкримінованого кримінального правопорушення та необхідність їх виправдання, місцевий суд указав, що версія ОСОБА_7 про його відсутність на місці події заперечується показаннями, зокрема, свідка ОСОБА_11 , дослідженими доказами. Обвинувачені діяли узгоджено, з прямим умислом і, враховуючи використане знаряддя злочину, кількість і локалізацію нанесених ОСОБА_9 ударів, - з наміром спричинити потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.
Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, належним чином обґрунтовані та вмотивовані, вирок відповідає вимогам статей 368, 370, 373, 374 КПК.
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК щодо змагальності сторін, рівності прав на збирання та подання доказів і судового розгляду в межах висунутого обвинувачення.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, наявність обставини, що обтяжує покарання - рецидив злочинів, добровільне відшкодування потерпілому завданих збитків в якості обставини, що пом`якшує покарання, дані про особу винного, зокрема те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, його вік та стан здоров`я, тобто дотримався вимог статей 50, 65-67 КК. 
Водночас місцевий суд не знайшов підстав для застосування статей 69, 75 КК.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції, зокрема, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , з дотриманням вимог 404, 405, 407, 412-414 КПК проаналізував викладені в ній доводи, дав на них відповіді, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
За результатом перегляду кримінального провадження апеляційний суд з урахуванням конкретних обставин справи погодився з оцінкою доказів, досліджених місцевим судом і врахованих при доведенні винуватості  ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, й належним чином умотивував свої висновки.
Перевіряючи доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції проаналізував встановлені судом першої інстанції обставини, зібрані у справі докази та підтвердив те, що винуватість, зокрема ОСОБА_7 , у спричиненні потерпілому ОСОБА_9 умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчиненого групою осіб, доведена поза розумним сумнівом саме сукупністю всіх наданих стороною обвинувачення та досліджених у суді першої інстанції доказів. При цьому суд зазначив, що ОСОБА_7 , бажаючи помститися ОСОБА_9 за вчинені ним у пекарні дії, домовився з ОСОБА_8 про зустріч з метою нанесення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, попередньо обдумавши та свої спланувавши злочині дії.
Водночас апеляційний суд не встановив неправильного викладення судом у вироку обставин події, показань потерпілого та зауважив на тому, що під час виступу в судових дебатах представник потерпілого ОСОБА_12 , проголошуючи виступ потерпілого ОСОБА_9 , зазначив, що роль ОСОБА_7 у побитті ОСОБА_9 була мінімальною, що також спростовує посилання ОСОБА_7 на те, що він не наносив ударів потерпілому. Тому ці доводи суд також розцінив як намагання ОСОБА_7 уникнути відповідальності за вчинене.
Також апеляційний суд не виявив таких порушень КПК, які би стали підставою для скасування вироку й закриття кримінального провадження, та надав оцінку викладеним в апеляційній скарзі доводам обвинуваченого, зазначивши про те, щоматеріали кримінального провадження не містять суперечливих доказів та тих обставин, які викликали б сумніви в правильності ухваленого судом першої інстанції рішення. 
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
На підтвердження викладених у судових рішеннях висновків та спростування доводів касаційної скарги захисника Суд зазначає про таке. 
Згідно зі ст. 85 КПК належними також є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
При цьому, чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.
Навпаки, ст. 94 КПК визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих, доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.
За змістом судових рішень, суди на підставі сукупності належних і допустимих прямих і непрямих доказів, які узгоджуються між собою, з урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження встановили доведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, та достатньо вмотивовано виклали свої висновки, з якими погоджується й колегія суддів.
Доводи про те, що суд апеляційної інстанції не допитав потерпілого  ОСОБА_9 та не надав обвинуваченому ОСОБА_7 останнього слова
У касаційній скарзі захисник зазначає про те, що суд апеляційної інстанції, задовольнивши клопотання сторони захисту про допит потерпілого ОСОБА_9 , не допитав його та не надав обвинуваченому ОСОБА_7 останнього слова.
Однак ці доводи не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону та спростовуються матеріалами кримінального провадження. 
Так, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Як встановлено з технічного запису судового засідання від 22 серпня 2024 року, суд апеляційної інстанції проаналізував доводи захисника про необхідність повторного дослідження доказів (допит потерпілого), та, з`ясувавши позиції сторін кримінального провадження, не знайшов для цього обґрунтованих підстав, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК.
Відмовляючи у задоволенні клопотань захисника ОСОБА_13 про безпосередній допит потерпілого ОСОБА_9 та про відтворення звукозапису із його показаннями в суді першої інстанції, суддя-доповідач із наведенням відповідних аргументів щодо необґрунтованості заявлених клопотань наголосила на тому, що оцінка показанням потерпілого разом з іншими доказами буде надана в нарадчій кімнаті. До того ж суд апеляційної інстанції врахував поважність причини неприбуття в судове засідання потерпілого ОСОБА_9 та його позицію, висловлену в листі-повідомленні, наявному в матеріалах провадження. 
Доводи ж про ненадання ОСОБА_7 останнього слова в суді апеляційної інстанції не відповідають дійсності, оскільки обвинувачений не був присутнім у судовому засіданні під час цієї стадії судового провадження.   
З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з викладеними у судових рішеннях висновками судів першої та апеляційної інстанцій, які зроблені з дотриманням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до  ст. 94 цього Кодексу, уважає їх достатньо переконливими.
Беззаперечних доводів, які би ставили під сумнів законність судових рішень, умотивованість їхніх висновків щодо наявності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, захисник у касаційній скарзі не навела.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд
постановив:
касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 травня 2024 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду  від 02 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_7 - без зміни.
Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                              ОСОБА_2                                   ОСОБА_3