Номер провадження: 33/813/1093/25
Номер справи місцевого суду: 947/10491/25 
Головуючий у першій інстанції Іванчук В. М.
Доповідач Копіца О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.05.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі головуючого судді Копіци О.В., за участю секретаря судового засідання Ровенко А.С., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 10.04.2025 стосовно:
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Подільськ (Котовськ) Подільського району Одеської обл., громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 130 КУпАП
установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною постановою суду першої інстанції від 10.04.2025 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 грн 60 коп.
Відповідно до вказаної постанови 12.03.2025 о 23 год. 05 хв. за адресою: м. Одеса, вул. Довга біля буд. № 104 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «EWINGS» без державного номерного знаку у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів марки «Drager Alkotest», результат огляду позитивний 1,24 % (проміле) алкоголю, в зв`язку з чим водієм порушені вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 (далі – ПДР України).

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погодився з оскаржуваною постановою, зазначив, що висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права з огляду на те, що:
– в матеріалах справи міститься неправильна інформація щодо марки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 . Зокрема, в оскаржуваній постанові зазначено марку «EWING», в той час як в протоколі про адміністративне правопорушення вказано іншу марку - «WINGS», що є суттєвою розбіжністю, яка безпосередньо впливає на ідентифікацію технічних характеристик транспортного засобу;
– в протоколі відсутні дані про понятих, а також інформація щодо відеофіксації події;
– справу було призначено на 10.04.2025, однак в матеріалах справи відсутні підтвердження щодо вручення повістки ОСОБА_1 ;
– суд не врахував, що ОСОБА_1 на момент адміністративного правопорушення був безробітним студентом;
– у протоколі зазначено, що особа керувала електросамокатом, але відсутні дані про реєстрацію, технічні характеристики або право власності на нього;
– в графі «від пояснень відмовився» не зазначено чи були роз`яснені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а крім того, не надано адвоката.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду та закрити провадження в справі.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши доводи його апеляційної скарги та ретельно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновків про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.06.2006 суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками керування транспортним засобом особою у стані алкогольного сп`яніння, повністю доведена та підтверджується дослідженими судом апеляційної інстанції доказами:
– протоколом про адміністративне правопорушення від 12.03.2025 серії ЕПР1 № 269834 (а.с. 1), відповідно до якого 12.03.2025 о 23 год. 05 хв. за адресою: м. Одеса, вул. Довга біля будинку № 104 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом – електросамокатом марки «WINGS» без державного номерного знаку у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів марки «Drager Alkotest», результат огляду позитивний 1,24 % (проміле) алкоголю, в зв`язку з чим водієм порушені вимоги п. 2.9 (а) ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП;
– роздруківкою зі спеціального технічного засобу - «Drager Alkotest 7510» та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 5,6); 
– матеріалами відеофіксації адміністративного правопорушення (а.с. 7).
В протоколі про адміністративне правопорушення від 12.03.2025 серії ЕПР1 № 269834 вказано, що  ОСОБА_1 керував транспортним засобом – електросамокатом марки «WINGS». 
Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій, серед іншого, зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Згідно п. 1.10 ПДР України транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.
Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 15.03.2023 в справі №127/5920/22: «Використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має».
Відповідно до ч. 1 Закону України №2956-IX «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» від 24.02.2023 низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.
Отже, з врахуванням наведеного та відповідно до положень діючого законодавства електросамокат, яким керував  ОСОБА_1 , за своїми технічними характеристиками належить до транспортних засобів. 
В контексті обставин даної справи та за наявності уточнень в протоколі від 12.03.2025 відомостей про те, що транспортний засіб є електросамокатом, помилкове зазначення точної назви транспортного засобу в постанові суду не впливає на правову кваліфікацію дій особи та на вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідні недоліки можуть бути усунені шляхом внесення виправлень в постанову. 
Відповідно до п. 4 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
В матеріалах справи міститься відеофіксація адміністративного правопорушення, що свідчить про те, що протокол був складений посадовою особою в порядку, встановленому законом. В п. 10 протоколу зазначена інформація щодо технічного засобу відеозапису. При цьому, апеляційний суд зауважує, що законодавство не містить обов`язку складати протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП в присутності понятих.
Крім того, відповідно до протоколу ОСОБА_1 були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, в тому числі щодо юридичної допомоги адвоката, про що свідчить його особистий підпис. 
З матеріалів справи вбачається, що вперше розгляд справи в суді 1-ої інстанції був призначений на 01.04.2025 (а.с. 10). Наступне судове засідання призначене на 10.04.2025, відомості про що, були внесені до КП Д3 01.04.2025. При цьому, ОСОБА_1 01.04.2025 ознайомився з матеріалами справи, що підтверджується розпискою (а.с. 11,13). Окрім того, 10.04.2025 ОСОБА_1 був присутній в судовому засіданні, підписав пам`ятку про процесуальні права та обов`язки особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та надав письмові пояснення (а.с. 14, 15). Вказане свідчить про належне сповіщення про дату, час та місце розгляду справи. 
Апеляційний суд звертає увагу, що будь-яких відомостей щодо працевлаштування/навчання тощо ОСОБА_1 в своїх пояснення не зазначав. При цьому, ч. 2 ст. 33 КУпАП не застосовуються у випадках накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі тощо. Тобто, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження. 
Таким чином, апеляційний суд констатує, що зібрані у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 докази є належними, допустимими та в цілому відповідають вимогам, встановленим ст. 251 КУпАП.
Інших істотних та переконливих доводів, які б свідчили про недопустимість доказів, які містяться в матеріалах справи або спростовували висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено.
Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову – без змін.
Отже, оскільки доводи ОСОБА_1 , не знайшли свого підтвердження, а оскаржувана постанова є законною, обґрунтованою та вмотивованою, апеляційний суд вважає за необхідне його апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду 1-ої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 283, 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 10.04.2025, якою на  ОСОБА_1 накладено стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                         О.В. Копіца