Справа № 308/6052/18

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       08 квітня 2025 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.
за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Ужгородської міської ради на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 березня 2023 року, ухвалене суддею Деметрадзе Т.Р. у справі за позовом Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави до Ужгородської міської ради та ОСОБА_1 про скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання договору оренди земельної ділянки недійсним
встановив:
У червні 2018 року Ужгородська окружна прокуратура звернулася до суду із позовом до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 про скасування рішень Ужгородської міської ради, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 сесія 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 відбулася з порушенням вимог Конституції та законодавства України в цілому, що підтверджується матеріалами досудового розслідування.
Вказує на те, що до міської ради відповідного скликання було обрано 60 депутатів. При цьому, як наголошує прокурор, у голосуванні брали участь депутати, котрі з об`єктивних причин не могли бути присутні на засіданні міської ради. Зазначає про те, що перед початком сесії 09.11.2015 о 10 год. 06 хв., у відповідності до ст. 34 Регламенту, згідно роздруківки ПТК «Віче», шляхом застосування персональних карток «Віче» зареєстровано 30 депутатів. В подальшому, 09.11.2015 о 10 год. 07 хв. проведено повторну реєстрацію, згідно роздруківки ПТК «Віче», шляхом застосування персональних карток «Віче» зареєстровано 33 депутати Ужгородської міської ради.
Натомість, серед присутніх значаться депутати ОСОБА_2 (пульт для голосування № 57), ОСОБА_3 (пульт для голосування № 33), ОСОБА_4 (пульт для голосування № 13) та ОСОБА_5 (пульт для голосування № 49), які як встановлено, не були присутні на сесії міської ради 09.11.2015 та персональну участь в голосування не приймали.
Так, відповідно до листа №394 від 13.04.2016, командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_6 , з 05.11.2015 по 08.12.2015 ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Крім того, згідно з інформацією Державної прикордонної служби, викладеної в листі №5/13-93 від 07.04.2016 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 з 08.11.2015 по 12.11.2015 перебував за межами Державного кордону України. Свою відсутність на зазначеній сесії ОСОБА_5 підтвердив у розмові з журналістом телеканалу «Тиса».
Відсутність даних депутатів підтверджується і відеозаписом пленарного засідання Ужгородської міської ради від 09.11.2015, який міститься у матеріалах кримінального провадження.
Тобто, участь у 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 прийняло 29 депутатів, що складає менше половини депутатів від загального складу ради, а тому вказана сесія не була повноважною, відтак, зміни до порядку денного і всі прийняті на цій сесії рішення є незаконними.
Прокурор вказує, що без відповідного кворуму відбулось голосування за рішення Ужгородської міської ради №1882 від 09.11.2015 «Про затвердження та відмову в затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, відповідно до якого, оспорювану земельну ділянку передано в оренду строком на три роки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .
Більше того, ОСОБА_7 будучи депутатом Ужгородської міської ради, під час виникнення конфлікту інтересів не повідомив про нього в установленому порядку колегіальний орган Ужгородську міську раду і вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів на 27 сесії Ужгородської міської ради 6 скликання (4 пленарне засідання) взяв участь у голосуванні і голосував за рішення № 1882 від 09.11.2015 «Про затвердження та відмову в затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок».
Прийняття оспорюваного рішення в умовах реального конфлікту інтересів та допущення ОСОБА_7 порушення вимог ст. 28, ч. 2 ст. 35 ЗУ «Про запобігання корупції» та ст. 59-1 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» підтверджено постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.04.2017, яке залишено без змін в цій частині апеляційним судом.
Оскільки право користування на земельну ділянку набуте всупереч суспільним інтересам на підставі незаконного рішення, то воно суперечить інтересам держави і суспільства в цілому, характеризується дефектом волі, зокрема мешканців міста Ужгорода, які схвалили для себе концепцію розбудови міста при громадських слуханнях відповідної містобудівної документації, і виборами у 2010 році обради своїх представників до органу місцевого самоврядування, що є достатньою підставою для пропорціонального втручання в інтереси однієї особи.
Крім того, зауважує, що рішення Ужгородської міської ради про виділення та передачу у користування оспорюваної земельної ділянки прийнято всупереч вимогам земельного та містобудівного законодавства України, у зв`язку з чим такі підлягають визнанню незаконними та скасуванню також з наступних підстав.
Встановлено, що рішенням 20 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 19.12.2013 за № 1169 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з подальшою передачею земельної ділянки в оренду по АДРЕСА_1 .
Натомість, в ході опрацювання законності прийняття спірних рішень встановлено, що розміщення на цій земельній ділянці індивідуального житлового будинку не передбачене генеральним планом міста Ужгорода затвердженого рішенням Ужгородської міської ради від 04.06.2004 №313, і надання дозволу на його розміщення без внесення і затвердження змін до генерального плану суперечить чинному законодавству України.
З врахування вищенаведеного, прокурор просив суд:
- визнати незаконним та скасувати пункт 1.34 рішення 20 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 19.12.2013 за №1169 «Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок»; 
- визнати незаконним та скасувати пункт 1.62 рішення 26 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 за №1882 «Про затвердження та відмову в затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок»; 
- визнати недійсним договір оренди землі №1839 від 17.12.2015 зі змінами та доповненнями, укладений між Ужгородською міською радою та ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 0,0600 га, вартістю 467904 грн, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 березня 2023 року позов задоволено.
Визнано незаконним та скасовано пункт 1.34 рішення 20 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 19.12.2013 за №1169 «Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок».
Визнано незаконним та скасовано пункт 1.62 рішення 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 за №1882 «Про затвердження та відмову в затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок».
Визнано недійсним договір оренди землі №1839 від 17.12.2015 зі змінами і доповненнями, укладений між Ужгородською міською радою та ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 0,0600 га, що знаходиться у АДРЕСА_1 .
Стягнуто з Ужгородської міської ради та ОСОБА_1 на користь Закарпатської обласної прокуратури судовий збір у розмірі по 2 643 гривень з кожного.

ОСОБА_1 оскаржила рішення суду як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та просить скасувати рішення суду та відмовити в задоволенні позову. 
Вказує, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки про оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування прокуратурі було відомо в 2013 році, а з позовом остання звернулася тільки в 2018 році. 
Також вважає, що відсутній предмет спору, так як договір оренди землі №1839 від 17.12.2015 укладений між Ужгородською міською радою та ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 0,0600 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , припинено.

Ужгородська міська рада також оскаржила рішення суду, просить скасувати таке та відмовити у задоволенні позову.
Зазначає, що суд першої інстанції не врахував доводи Ужгородської міської ради щодо належності та допустимості доказів на яких ґрунтується позовна заява. З обставин справи вбачається, що представником позивача не надано жодного документального підтвердження обсягу доказів, які були отримані при здійсненні кримінального провадження; узаконення таких доказів із зазначенням правової та фактичної підстави, тобто із зазначенням правової норми та процесуального рішення уповноваженого суб`єкта, на підставі яких представнику позивача надано доступ до матеріалів досудового розслідування; ознайомлення з наданими матеріалами кримінального провадження, а лист старшого слідчого вих.№36687/106/25/1-2017 від 23.11.2017 не є актом індивідуальної дії та не створює жодних правових наслідків у розумінні процесуального закону.
У зв`язку з відсутністю вироку по кримінальному провадженню № 42015070030000163 від 25.11.2015, посилання прокурора про те, що 27 сесія 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015р. відбулась з порушенням вимог Конституції та законодавства України є передчасними, а документи, які нібито отримані з матеріалів досудового розслідування, не можуть вважатися допустимими доказами, оскільки одержані й надані суду з порушенням порядку, встановленого законом.
При цьому голос ОСОБА_7 не був вирішальним при прийняті оскаржуваного рішення.
Оскаржуване рішення є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, яке вичерпало свою дію внаслідок його виконання, а відтак його скасування не породжує наслідків для власника земельної ділянки, оскільки в нього виникло право володіння відповідними земельними ділянками, і це право грунтується на правовстановлюючих документах. Тому вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту.

У відзиві на апеляційну скаргу Ужгородська окружна прокуратура просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

У дане судове засідання з`явилася прокурор Андрейчик А.М., яка просила апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідач ОСОБА_1 повідомлена про судове засідання належним чином шляхом надіслання електронного листа на її електронну пошту, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про доставку від 26.09.2024(Т3 а.с.6).
Адвокат Качмар О.Б., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , згідно наявних в матеріалах справи довідок від 26.09.2024, повідомлена шляхом надіслання електронної повістки на її електронну пошту та на номер телефону в додаток «Viber» (Т3 а.с.4-5).
Відповідач Ужгородська міська рада повідомлена шляхом доставки електронної повістки на офіційну електронну адресу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 26.09.2024 (Т3 а.с.7).
Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі не підлягають задоволенню, виходячи з наступних доводів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

       Апеляційним судом встановлено, що у 2010 році до Ужгородської міської ради Закарпатської області обрано 60 депутатів, що підтверджується відомостями з офіційного веб-сайту Ужгородської міської ради(Т1 а.с.41-43).
27 сесією 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 прийнято рішення №1882 «Про затвердження та відмову в затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», згідно з пунктом 1.62 якого затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_1 земельної ділянки (кадастровий номер 2110100000:19:001:0179) площею 0,0600 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , та передати її в оренду строком на 3 роки до 9 листопада 2018 року(Т1 а.с.71-82, 89).
На підставі вищевказаного рішення було укладено Договір оренди землі №1839 від 17.12.2015 між територіальною громадою місті Ужгорода в особі Ужгородської міської ради від імені якої діє Департамент міського господарства Ужгородської міської ради, в особі директора Департаменту Костенчука О.А., та ОСОБА_1 , згідно якого останній передано в оренду земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:19:001:0179, площею 0,0600 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (Т1 а.с.90-100).
В подальшому, між вказаними сторонами було укладено Додаткову угоду про внесення змін до Договору орени землі №1839 від 17.12.2015(Т1 а.с.101-103).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек,єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №123442323 від 10.05.2018, земельна ділянка за кадастровим номером 2110100000:19:001:0179, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 810429921101, площа: 0,06 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, адреса: АДРЕСА_1 ; перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Ужгорода в особі Ужгородської міської ради, та вказана земельна ділянка перебуває в оренді ОСОБА_1 на підставі договору оренди землі, серія та номер 1839, виданий 17.12.2015 (Т1 а.с.104-106).
Старшим слідчим слідчого відділу Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області Пекарем В.І. здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №42015070030000163 від 25.11.2015 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України. 
Листом вих. №36687/106/25/1-2017 від 23.11.2017 слідчий повідомив про виявлення у ході здійснення досудового розслідування факту здійснення не особистого голосування окремими депутатами органу місцевого самоврядування на четвертому пленарному засіданні XXVII сесії Ужгородської міської ради від 09.11.2015 та надав дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування із можливістю виготовлення копій з документів кримінального провадження №42015070030000163 (Т1 а.с.19).
09.11.2015 відбулось голосування за рішення Ужгородської міської ради №1882 від 09.11.2015 «Про затвердження та відмову в затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (проект №1626), відповідно до якого, оспорювану земельну ділянку передано у користування (оренду) ОСОБА_1 (Т1 а.с.20-30).
Перед початком 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради, 09.11.2015 о 10 год. 06 хв., у відповідності до ст. 34 Регламенту, згідно роздруківки ПТК «Віче», шляхом застосування персональних карток «Віче» зареєстровано 30 депутатів. В подальшому, 09.11.2015 о 10 год. 07 хв. проведено повторну реєстрацію, згідно роздруківки ПТК «Віче», шляхом застосування персональних карток «Віче» зареєстровано 33 депутати Ужгородської міської ради. Відповідно до роздруківки ПТК «Віче», шляхом застосування персональних карток «Віче» щодо прийняття проекту рішення № 1626 за основу проголосувало 32 депутати Ужгородської міської ради (Т1 а.с.20-30).
Так, серед присутніх депутатів значаться, зокрема, депутати ОСОБА_2 (пульт для голосування № 57), ОСОБА_3 (пульт для голосування № 33), ОСОБА_4 (пульт для голосування № 13) та ОСОБА_5 (пульт для голосування № 49).
З листа №394 від 13.04.2016 командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 встановлено, що з 05.11.2015 по 08.12.2015 ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), (Т1 а.с.46).
Також згідно з інформацією Державної прикордонної служби, викладеної в листі №5/13-93 від 07.04.2016 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 з 08.11.2015 по 12.11.2015 та ОСОБА_3 з 08.11.2015 по 20.11.2015 перебували за межами Державного кордону України (Т1 а.с.47-48).
ОСОБА_7 , будучи депутатом Ужгородської міської ради, під час виникнення конфлікту інтересів не повідомив про нього в установленому порядку колегіальний орган Ужгородську міську раду і вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів на 27 сесії Ужгородської міської ради 6 скликання (4 пленарне засідання) взяв участь у голосуванні і голосував за рішення № 1882 від 09.11.2015 «Про затвердження та відмову в затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок». Даний факт підтверджується також постановою Ужгородського міськрайонного суду від 12.04.2017 в якому ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 1, ч. 2, ст.172-7 КУпАП (Т1 а.с.110-114).
Згідно з Роздруківкою результатів голосування із зазначенням прізвищ депутатів Ужгородської міської ради на четвертому пленарному засіданні XXVII сесії Ужгородської міської ради VI скликання 09 листопада 2015 року за проект № 1626 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в цілому, депутат ОСОБА_7 проголосував «ЗА». З даної Роздруківки також встановлено, що всього проголосувало 33 депутати, з них: «ЗА» - 32; «ПРОТИ» - 0; «УТРИМАЛОСЬ» - 0; «НЕ ГОЛОСУВАЛО» - 1. РІШЕННЯ ПРИЙНЯТО (Т1 а.с.63-64, 67-68).
Згідно протоколу огляду від 25.10.2017 старшим слідчим СВ Ужгородського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області Пекарь В.І. встановлено, що за місцями ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 знаходились інші особи, а останні були відсутні під час прийняття рішень (Т1 а.с.49-52).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
       Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до вимог ч.ч. 3, 4 статті 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 цього Закону, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»(в редакції чинній станом на 09.11.2015) Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що регулювання земельних відносин відноситься до виключної компетенції сільської, селищної, міської ради.
Пунктом 12 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначено, що Сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради.
Порядок скликання сесії ради, підготовки і розгляду нею питань, а також порядок роботи сесії визначається регламентом ради(п. 14 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Статтею 159 Регламенту передбачено, що Регламент є обов`язковим до виконання всіма посадовими особами місцевого самоврядування та депутатами Ужгородської міської ради(Регламент Ужгородської міської ради 6 скликання затверджений рішенням 5 сесії Ужгородської міської ради 6 скликання від 08.04.2011 №149).
Відповідно до ст. 82 Регламенту депутат зобов`язаний брати участь у роботі сесій ради, засідань постійних та інших комісій ради, до складу яких його обрано. Депутат зобов`язаний зареєструватися і бути присутнім на засіданні ради та її органів, до яких його обрано. Депутат зобов`язаний брати участь у голосуванні, крім випадків, коли рада приймає рішення щодо нього персонально.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» (в редакції статті, яка діяла на час вчинення правопорушення) близькі особи - особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких із суб`єктом не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі, а також - незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням згаданого суб`єкта.
Статтею 35 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що правила врегулювання конфлікту інтересів в діяльності Президента України, народних депутатів України, членів Кабінету Міністрів України, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, суддів, суддів Конституційного Суду України, голів, заступників голів обласних та районних рад, міських, сільських, селищних голів, секретарів міських, сільських, селищних рад, депутатів місцевих рад визначаються законами, які регулюють статус відповідних осіб та засади організації відповідних органів.
Разом з тим у частині другій статті 35 Закону України «Про запобігання корупції» зазначено, що у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом.
Відповідно до пункту 1.1.2 Методичних рекомендацій щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 29.09.2017 № 839 (далі - Методичні рекомендації) «... депутат сільської ради в силу приписів статті 59-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", якщо розгляд, підготовка чи прийняття рішення радою з певного питання утворює конфлікт інтересів у такого депутата, зобов`язаний самостійно публічно оголосити про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання. Контроль за дотриманням цих вимог, надання консультацій та роз`яснень покладається на постійну комісію, визначену відповідною радою».
За частиною другою статті 35 Закону член колегіального органу, у разі виникнення у нього реального чи потенційного конфлікту інтересів, не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом, а його заява про конфлікт інтересів заноситься в протокол засідання колегіального органу.
Згідно з частиною першою статті 67 Закону України «Про запобігання корупції» нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об`єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема Національного агентства, органу місцевого самоврядування.

       Доводи апеляційної скарги Ужгородської міської ради зводяться до того, що докази на яких ґрунтується позовна заява не відповідають засадам належності та допустимості, зокрема що лист старшого слідчого від 23.11.2017 не є актом індивідуальної дії та не створює жодних правових наслідків у розумінні процесуального закону, а також міська рада ставить під сумнів обсяг доказів, які були отримані прокурором в межах кримінального провадження №42015070030000163.
       Однак, з такими доводами Ужгородської міської ради, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з огляду на наступне.
       Прокуратура подаючи до суду позов вжила всіх необхідних заходів задля отримання доказів у законний спосіб, зокрема, в матеріалах справи міститься дозвіл старшого слідчого СВ Ужгородського ВП в Закарпатській області підполковника поліції Пекарь В.І. щодо розголошення певних матеріалів кримінальної справи згідно ч. 1 ст. 222 КПК України.
       Такий дозвіл було надано керівнику Ужгородської місцевої прокуратури на офіційному бланку Ужгородського відділу поліції з відповідною реєстрацією вихідного номера та засвідчена його підписом, тобто у спосіб, порядок та формі дозволу, передбаченому КПК України.
       Щодо доводів, які стосуються відсутності вироку суду, то такий не є обов`язковим у даному випадку, оскільки сам факт розпорядження Ужгородською міською радою землею комунальної власності з порушенням вимогу Конституції України та чинного законодавства є підставою вирішення порушених перед судом цивільно-правових правовідносин у земельній сфері без встановлення та доведення винуватості відповідної особи у вчинення злочину.
       Так, відповідно до ч.6, ч.7 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження, звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. З цих правових норм вбачається, що наявність вироку, яким доведено вину особи, не є обов`язковою при розгляді цивільної справи. Наявність вироку суду лише спрощує доказування тих чи інших обставин, але не заміняє його. 
Встановлення в межах кримінального провадження обставин фактів незаконності рішення органу місцевого самоврядування, здобуття відповідних доказів зумовлює виникнення у прокурора обов`язку вжити заходи цивільно-правого характеру шляхом звернення з відповідним позовом до суду в межах та з дотримання строків позовної давності задля відновлення порушеного права територіальної громади на землю і відвернення негативних наслідків протиправних дій відповідного суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, доводи в частині неналежності та недопустимості доказів слід вважати спростованими.
Крім цього, Ужгородська міська рада вважає, що наявність потенційного або реального конфлікту інтересів не тягне за собою автоматичної недійсності прийнятих рішень колегіального органу, а також, що оскільки голос ОСОБА_7 не був вирішальним, то таке рішення не підлягає скасуванню.
Апеляційний суд не погоджується з даною позицією міської ради, оскільки постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.04.2017 у справі № 308/12880/16-п ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. Вказана постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в цій частині залишена без змін постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 11.07.2017.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №442/730/17 назвала помилковими висновки судів попередніх інстанцій, щодо відсутності підстав для скасування прийнятого рішення, де голос особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, не був вирішальним та не вплинув на правомірність прийняття цього рішення, а також, що чинним законодавством не передбачено необхідності безумовного скасування рішення органу місцевого самоврядування, прийнятого за наявності конфлікту інтересів.
Отже, для встановлення порушення процедури прийняття рішення, визначальним є сам факт участі депутата у голосуванні за наявності конфлікту інтересів (незалежно потенційного чи реального), а не вплив такого голосування на прийняте рішення з урахуванням наявності кваліфікованої більшості, необхідної для прийняття позитивного рішення колегіальним органом.
Таким чином, слід погодитись із позицією суду першої інстанції, що саме факт участі депутата в голосуванні в якому присутній конфлікт інтересів є тим фактором, який слугує підставою для скасування прийнятого рішення, а не вирішальність його голосу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.01.2020 у справі №910/1809/18 звернула увагу на те, що рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватись з погляду його законності, а вимога про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. 
У такому випадку вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень. 
Прийняття органом державної влади або місцевого самоврядування ненормативного акта породжує виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів у сфері земельних правовідносин. Тобто таке рішення є підставою виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків фізичних та юридичних осіб. 
Тобто, прокурором вибрано належний спосіб захисту порушених прав.
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Качмар О.Б., наголошує на відсутності предмета спору, оскільки припинена оренда земельної ділянки, яка надавалась в оренду на підставі рішення №1882 від 09.11.2015 «Про затвердження та відмову в затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок».
У Постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 20.09.2021 у справі №638/3792/20 касаційний суд виснував, що суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення, за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилось неврегульованих питань.
Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.
Проте, поняття "юридичного спору" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Предметом спору у даній справі, зокрема, є недійсність договору і такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, припинення договору, закінчення строку дії оспорюваного правочину та повернення майна не може розцінюватися як підстава для припинення провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета.
Доводи ОСОБА_1 в частині неможливості скасування рішень органів місцевого самоврядування спростовані наявними у справі матеріалами та вищенаведеним. Крім цього, загальновідомою є та обставина, що рішення органу місцевого самоврядування можуть бути оскаржені в судовому порядку чим і скористався прокурор.
Щодо строків позовної давності, то ОСОБА_1 зазначає, що такі прокуратурою були пропущені, оскільки прокурор м. Ужгород був присутній на третьому пленарному засіданні чергової ХХ сесії міської ради VI скликання 19.12.2013, а копії всіх рішень міської ради направлялись прокуророві, тому, останній, звернувшись із позовом 01.06.2018 пропустив строк загальної позовної давності.
Згідно ч. 1 статті 257 ЦК України Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(ч.1 ст. 261 ЦК України).
Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до судуу разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів(Постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №362/44/17).
Як зазначав прокурор у позовній заяві, про порушення інтересів держави прокуратура дізналася в ході досудового розслідування кримінального провадження №42015070030000163 від 25.11.2015. З позовом прокурор звернувся 01.06.2018, а тому строк загальної позовної давності прокуратурою пропущено не було, протилежного відповідачкою не доведено.
Отже, колегія суддів апеляційного суду, приходить до обґрунтованих висновків, що рішення суду першої інстанції ухвалене із повним та всебічним з`ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, таке рішення відповідає чинним нормам матеріального та процесуального права, а тому на підставі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін.
       Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги  ОСОБА_1 та Ужгородської міської ради, залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 березня 2023 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: