П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/4031/24-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Лелюк Олександр Петрович 
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
28 травня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Драчук Т. О.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Чернівецькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, 
В С Т А Н О В И В :
позивач, Головне управління ДПС у Чернівецькій області, звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу на загальну суму 104174,20 грн до місцевого бюджету.
Чернівецький окружний адміністративний суд рішенням від 16.12.2024 позов задовольнив.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що зарахування коштів на суму 89631,75 грн здійснювалось в рахунок сплати податкового боргу за іншими податковими зобов`язаннями. При цьому сума заборгованості не погашена у повному обсязі.
Вважає, що судом першої інстанції не надано правової оцінки незаконному рішенню від 23.12.2020 №34-4/2020, згідно якого Петровецькою сільською радою Чернівецького району Чернівецької області прийнято рішення про встановлення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2021 рік після 15 липня року, що передує бюджетному періоду, що не відповідає положенню п. п. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що загальна сума податкового боргу становить 104174,20 грн. Позивачем було сформовано та направлено засобами поштового зв`язку на податкову адресу відповідача податкове повідомлення-рішення та податкову вимогу, які були йому вручені, однак податок не був сплачений у встановлений законом строк. Додатково позивач вказав, що станом на день подання цього позову до суду сума заборгованості є узгодженою.
Згідно з положеннями ч. 3  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства  України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником об`єктів нерухомого майна (мармуровий завод загальною площею 2757,9 кв. м, пилорама 121,2 кв. м, комплекс 11009,6 кв.м) на праві приватної власності, які знаходяться у с. Верхні Петрівці (мармуровий завод) та м. Сторожинець (пилорама та комплекс) Сторожинецького району Чернівецької області.
31 серпня 2021 року податковим органом було видано податку вимогу форми «Ф» №0018121-1306-2410, згідно з якою станом на 30 серпня 2021 року сума податкового боргу у відповідача становила 13798,32 грн. Вказана вимога вважається врученою поштою 21 вересня 2021 року (дата повернення конверту з поштовим відправленням із зазначенням причини невручення – «адресат відсутній за вказаною адресою»).
13 березня 2023 року ГУ ДПС у Чернівецькій області сформовано податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0026709-2411-2403, згідно з яким ОСОБА_1 нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковий період 2022 року на суму 89631,75 грн.
Вказане податкове повідомлення-рішення направлено відповідачу на адресу: АДРЕСА_1 , та отримано ним 27 березня 2023 року, про що міститься відповідна відмітка у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.
З розрахунку податкового боргу встановлено, що за відповідачем рахується заборгованість по земельному податку з фізичних осіб, яка виникла у зв`язку з несплатою податкового зобов`язання згідно з податковим повідомленням-рішенням (форма «Ф») №0026709-2411-2403 від 13 березня 2023 року на суму 89631,75 грн.
Також до суми податкового боргу включено нараховану пеню за минулі роки (стаття 129 Податкового кодексу України) на суму 14528,39 грн та 14,06 грн (вказана сума нарахована у зв`язку з несплатою податкового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішення №0299355-2405-2410 від 18 травня 2021 року за попередній податковий період).
Отже, за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 104174,20 грн.
Оскільки відповідач у добровільному порядку суму податкового боргу у розмірі 104174,20 грн не сплатив, Головне управління ДПС у Чернівецькій області звернулось до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Так, у відповідності до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI.
Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Податкового кодексу України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.
Статтею 8 Податкового кодексу України визначено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Згідно з підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належить податок на майно.
Статтею 15 Податкового кодексу України визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Згідно з підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.
Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно з підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Відповідно до підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (пункт 38.1 статті 38 Податкового кодексу України).
Податок на майно складається, зокрема, у тому числі з плати за землю (підпункт 265.1.3 пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України).
Порядок справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлений статтею 266 Податкового кодексу України.
Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).
Згідно з підпунктом 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України).
Відповідно до підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Порядок обчислення суми податку визначений пунктом 266.7 статті 266 Податкового кодексу України.
Так, згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:
а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (абзац 1 підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України).
Згідно з підпунктом «е» пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих контролюючим органом, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.
Як встановлено судом першої інстанції, за відповідачем рахується заборгованість з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема, на суму 89631,75 грн, яка виникла на підставі податкового повідомлення-рішення форми «Ф» №0026709-2411-2403 від 13 березня 2023 року.
Вказане податкове повідомлення-рішення було отримано відповідачем, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
При цьому у ході судового розгляду справи відповідачем не подано належних та достовірних доказів того, що підпис особи про отримання, який міститься у вказаному рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, не належить ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Враховуючи наведені приписи та встановлені обставини справи, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що податкове повідомлення-рішення вважається врученим відповідачу належним чином.
Також, податкове повідомлення-рішення №0026709-2411-2403 від 13 березня 2023 року є чинним, відповідачем не надано доказів його оскарження в адміністративному чи судовому порядку.
Стосовно посилань відповідача на те, що ним здійснювались платежі у 2023 та 2024 році в рахунок погашення боргу, суд першої інстанції зауважував, що згідно з інтегрованою карткою платника податків ОСОБА_1 сплачені ним кошти зараховувалися в рахунок погашення податкового боргу, нарахованого на підставі податкових повідомлень-рішень за інші податкові періоди, згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного відповідачем.
Водночас, як свідчить зміст інтегрованих карток платника податків ОСОБА_1 , сума наявної заборгованості 89631,75 грн, визначеної на підставі податкового повідомлення-рішення №0026709-2411-2403 від 13 березня 2023 року, станом на день звернення Головного управління ДПС у Чернівецькій області до суду з цим позовом не була сплачена відповідачем.
Доводи відповідача про те, що податкова вимога від 31 серпня 2021 року №18121-1306-2410 відноситься до іншого періоду, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки  після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу у відповідача змінювалась, але податковий борг не був ним погашений в повному обсязі.
Так, пунктами 59.1 та 59.5 статті 59 ПК України передбачено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Матеріалами справи підтверджується, що у зв`язку із наявністю у відповідача податкового боргу станом на 30 серпня 2021 року контролюючим органом було сформовано податкову вимогу форми «Ф» №0018121-1306-2410 від 31 серпня 2021 року на суму 13798,32 грн.
Вказану вимогу було направлено податковим органом на адресу відповідача – АДРЕСА_1 . Проте конверт з указаним відправленням не було вручено платнику податків із зазначенням причин невручення – «адресат відсутній за вказаною адресою» та повернуто податковому органу 21 вересня 2021 року.
Відповідно до абзацу 2 пункту 42.5 статті 42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Враховуючи приписи пункту 42.5 статті 42 Податкового кодексу України, вказана податкова вимога вважаються належним чином врученою.
Відповідно до пункту 60.6 статті 60 ПК України, якщо нарахована сума грошового зобов`язання або податкового боргу збільшується внаслідок їх адміністративного оскарження, раніше надіслане (вручене) податкове повідомлення-рішення або податкова вимога не відкликаються. На суму збільшення грошового зобов`язання надсилається окреме податкове повідомлення-рішення, а на суму збільшення податкового боргу окрема податкова вимога не надсилається (не вручається).
Оскільки після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу у відповідача змінювалась, але податковий борг не був ним погашений в повному обсязі, то податкова вимога додатково контролюючим органом правомірно не надсилалася (не вручалася).
З огляду на приписи підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, пунктів 59.1 та 59.5 статті 59 ПК України підставою для винесення податкової вимоги є сам факт наявності податкового боргу у розмірі, що перевищує граничну суму, визначену пунктом 59.1 статті 59 ПК України. При цьому не залежно від виду податку, податкова вимога надсилається лише один раз після виникнення податкового боргу та скасовується виключно у випадку повного погашення усього податкового боргу платника податків (по усім податкам).
Дослідженням наявних у справі інтегрованих карток платника податків (відповідача) за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичним особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості» встановлено, що податковий борг у відповідача не переривався.
Таким чином, у позивача була підстава для звернення до суду з цим позовом.
Разом з цим відповідач не надав до суду доказів скасування в адміністративному чи судовому порядку податкової вимоги форми «Ф» №0018121-1306-2410 від 31 серпня 2021 року на суму 13798,32 грн (у разі незгоди із зазначеною податковою вимогою відповідач не був позбавлений права на її оскарження), а також не скористався правом, передбаченим частиною дев`ятою статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України та статтею 177 Кодексу адміністративного судочинства України, на пред`явлення зустрічного позову до Головного управління ДПС у Чернівецькій області.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції стосовно тверджень відповідача про те, що позивач не мав правових підстав для нарахування пені, колегія суддів враховує наступне.
Підпункт 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України визначає, що нарахування пені розпочинається при нарахуванні контролюючим органом податкового зобов`язання у встановлених цим Кодексом випадках, не пов`язаних з проведенням перевірки, або при нарахуванні контролюючим органом грошового зобов`язання, визначеного за результатами перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків такого зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.
Згідно підпункту 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 ПК України при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до      статті 50      цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.
Відповідно до підпункту 129.3.1 пункту 129.3 статті 129 ПК України нарахування пені закінчується (крім пені, передбаченої      підпунктами 129.1.2, 129.1.4 пункту 129.1 цієї статті)    у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів на відповідний рахунок платника податків та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань.
Як встановлено  з обставин справи, податковий борг виник у відповідача, зокрема, у зв`язку із порушенням ним строків сплати грошових зобов`язань.
Проте, під час розгляду цієї справи по суті відповідач не надав до суду доказів оскарження в судовому порядку дій контролюючого органу щодо нарахування пені з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Також, суд першої інстанції звертав увагу на те, що заперечуючи проти позову та вказуючи про відсутність підстав для нарахування позивачем пені, відповідач правом, передбаченим частиною дев`ятою статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України та статтею 177 Кодексу адміністративного судочинства України, також не скористався, зустрічний позов до Головного управління ДПС у Чернівецькій області не пред`явив.
Доводи апеляційної скарги з посиланням на незаконність рішення від 23.12.2020 №34-4/2020, згідно якого Петровецькою сільською радою Чернівецького району Чернівецької області прийнято рішення про встановлення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2021 рік після 15 липня року, що передує бюджетному періоду, що не відповідає положенню п. п. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказане рішення не є предметом спору у цій справі, а тому суд не вправі надавати йому правову оцінку.
При цьому, Верховним Судом у постанові від 02 серпня 2022 року у справі № 804/5291/16 зазначено, що для застосування наслідків, передбачених пунктом 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України, повинна мати місце протиправна бездіяльність місцевої ради щодо неприйняття обов`язкового рішення про встановлення місцевого податку, зокрема, транспортного. Відповідна бездіяльність може виникнути лише після того, як сплинуть строки, протягом яких місцева рада має прийняти рішення про встановлення обов`язкового для справляння місцевого податку. Таким чином, висновок щодо прийняття місцевою радою рішення про встановлення місцевого податку можна зробити тільки після закінчення бюджетного періоду, протягом якого мало бути реалізоване відповідне повноваження. І лише з наступного бюджетного періоду контролюючі органи на підставі підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу можуть розпочати справляння місцевого податку, який місцева рада повинна була встановити згідно з пунктом 10.2 статті 10 Податкового кодексу України, але не встановила.
В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2022 року у справі №241/1772/16-а вказав, що Податковим кодексом України встановлено обов`язок громадянина сплатити податок незалежно від термінів прийняття рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів.
Поряд з цим Верховний Суд у постанові від 06 вересня 2022 року у справі №808/3463/17 зокрема звернув увагу на те, що встановлення місцевих податків і зборів входить до компетенції органів місцевого самоврядування, а податковий орган наділений повноваженнями щодо застосування в межах своєї компетенції вже прийнятих нормативно-правових актів, у тому числі рішень органів місцевого самоврядування, норми яких є чинними на час їх застосування та обов`язковими.
Отже, зважаючи на наявність рішення Петровецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 23.12.2020 №34-4/2020, відповідач повинен був його врахувати при нарахуванні податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, який мав бути сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2021 рік.
Колегія суддів також враховує, що позивачем не було надано до суду першої інстанції клопотань щодо зупинення провадження по справі до набрання законної сили рішенням у справі №600/7391/23-а, на яке відповідач посилається в апеляційній скарзі.
Інші доводи позивача не спростовують обставин наявності у відповідача податкового боргу у розмірі 104174,20 грн. Зазначена сума грошового зобов`язання не сплачена відповідачем, що підтверджується наявними у справі матеріалами.
Крім того, в даній справі вимогами заявленого контролюючим органом позову є саме стягнення податкового боргу, тобто предметом доказування є обставини, що свідчать про наявність чи відсутність правових підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкового боргу у судовому порядку, у той час як питання правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги, як і питання правильності визначення у них суми відповідного податкового зобов`язання не є предметом даного спору.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 лютого 2019 року справа №824/399/17-а (провадження №К/9901/53274/18).
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Драчук Т. О.    Полотнянко Ю.П.