ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

08 квітня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/5173/24
Головуючий у першій інстанції – Вовченко А. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/707/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Мамонової О.Є.,
суддів – Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,
із секретарем: Герасименко Ю.О.,-

учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал»,
відповідач: ОСОБА_1 ,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 22 листопада 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

                                              У С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (далі по тексту – ТОВ «Санфорд капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього на свою користь суму заборгованості в розмірі 90 955,92 грн, що складається з:
- 32 870,93 грн - заборгованість за основним боргом;
- 40 577,42 грн – заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками;
- 13 262,33 грн – інфляційні втрати;
- 4 245,24 грн – 3% річних.
Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн; на оплату послуг поштового зв`язку в сумі відповідно до розрахункового документа про оплату послуг поштового зв`язку; на оплату професійної правничої допомоги адвоката у сумі 5 200 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21.03.2019 між ПАТ "Ідея Банк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Z62.00609.005051918, за умовами якого відповідач отримав кредит на поточні потреби у сумі 47 036 грн, включаючи витрати на страховий платіж у сумі 6 135,13 грн, строком на 12 місяців з дня підписання договору, тобто до 21.03.2020, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15% річних.
ПАТ "Ідея Банк" свої зобов`язання виконав і перерахував на банківський поточний рахунок позичальника грошові кошти в сумі 47 036 грн. Позичальник  свої зобов`язання з повернення суми кредиту разом з процентними платежами виконав частково, сплативши банку лише 19 658,16 грн, останній платіж проведено 25.07.2019. Після закінчення строку кредиту кредитор не здійснював нарахування процентів за користування кредитними коштами не нараховував штрафні санкції та комісії.
16.11.2023 між  АТ «Ідея банк» (клієнт) та ТОВ «ФК "Сонаті» (фактор) укладено договір факторингу №16/11-23, за яким фактор набув право вимоги  до боржників, серед яких і право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №Z62.00609.005051918 від 21.03.2019.
У подальшому, 29.12.2023 ТОВ «ФК «Сонаті» (клієнт) уклало з ТОВ «Санфорд Капітал» (фактор) договір факторингу №29/12-23, за яким ТОВ «Санфорд капітал» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості боржників за первинними договорами. Відповідно до додатку №2 «Друкований Реєстр Боржників» до вказаного договору факторингу серед інших, до ТОВ «Санфорд капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №Z62.00609.005051918 від 21.03.2019.
Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №Z62.00609.005051918 від 21.03.2019, сформованої первісним кредитором (АТ «Ідея банк») станом на 16.11.2023 розмір заборгованості боржника/позичальника становить 73 448,35 грн, з яких:
- 32 870,93 грн - заборгованість за основним боргом;
-40 577,42 грн – заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками.
Посилаючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач зазначав, що має право нараховувати і вимагати сплату індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми за період з 22.03.2020 до 23.02.2022 включно.

Заочним рішенням Ічнянського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.11.2024 позовні вимоги ТОВ «Санфорд капітал» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Санфорд капітал» заборгованість за кредитним договором №Z62.00609.005051918 від 21.03.2019 в сумі 90 955,92 грн та 5 422,40 грн в рахунок відшкодування судових витрат, а всього 96 378,32 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову повністю, стягнути з позивача на його користь судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та не правильне застосування норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження наявності у ТОВ «Санфорд капітал» права вимоги до ОСОБА_1 , відповідно і права на позов.
Заявник вважає, що підстави для стягнення інфляційних втрат у сумі  13 262,33 грн та 3% річних в сумі 4 245,24 грн відсутні, оскільки договором факторингу не передбачалось передання боргу за інфляційними та 3% річних. Стверджує, що інфляційні втрати та 3% річних нараховано з пропуском строку позовної давності встановленого ст. 257 ЦК України, а саме з 22.03.2020. При цьому з позовною заявою позивач звернувся до суду 23.08.2024, відповідно строк позовної давності по вимогам до 23.08.2021 пройшов.
Зазначає, що у матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, зокрема копії меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, виписки по картковому рахунку, тощо, на підтвердження перерахування на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів за кредитним договором, таким чином судом винесено рішення про стягнення заборгованості за відсутності належних та допустимих доказів, що підтверджували б видачу кредитних коштів.
Звертає увагу суду на те, що до позовної заяви не долучено копію договору про надання правової допомоги, в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі наданих послуг, витрати на правову допомогу є неспівмірними зі складністю справи, часом, витраченим на виконання робіт, обсягом виконаних робіт та ціною позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Санфорд капітал» просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а оскаржуване рішення - залишити без змін.
Зазначає, що в матеріалах справи містяться обидва договори факторингу з додатками до них, які підтверджують перехід права вимоги, отже ТОВ «Санфорд капітал» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № Z62.00609.005051918 від 21.03.2019.
Стверджує, що право на отримання з боржника суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних є безумовним та виникає при простроченні виконання боржником грошового зобов`язання і не залежить від волі первісного (попереднього) кредитора. Дані зобов`язання (сплата інфляційних втрат і 3% річних) є, певним чином, похідними, оскільки вони можуть виникнути лише при наявності основної грошової заборгованості.
Наголошує, що заперечуючи проти позовних вимог відповідач визнає факт укладення кредитного договору з ТОВ «Ідея банк» і не заперечує, що ним сплачені певні суми коштів відповідно до графіку платежів за кредитним договором задля погашення заборгованості.
Звертає увагу на те, що позивачем надана виписка, яка є належним та допустимим доказом на підтвердження існування суми заборгованості відповідача перед ТОВ «Санфорд капітал», а тому заборгованість є обґрунтованою та підтвердженою. Крім того, відповідач сплачуючи кошти на погашення кредитної заборгованості протягом тривалого строку, фактично визнав факт укладення кредитного договору із ПАТ «Ідея банк» на визначених у цьому договорі умовах, як і факт отримання кредитних коштів.
Уважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, зазначений представником позивача, відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи з урахуванням їх складності, необхідних процесуальних дій сторони. 

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Згідно з пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовну заяву ТОВ «Санфорд капітал» суд першої інстанції виходив з того, що:
- ТОВ «Санфорд капітал» є новим кредитором, так як набуло право вимоги до відповідачки за кредитним договором №Z06.00508.005119567 від 09.04.2019, а тому вправі вимагати погашення відповідачем заборгованості за цим договором;
- позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених спірним договором;
- правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідачем не спростована;
-  розрахунок 3% річних та інфляційних втрат здійснений обґрунтовано та арифметично правильно.
Проте повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судом у справі встановлено, що 21.03.2019 між ТОВ «Ідея банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Z06.00508.005119567,  відповідно до умов якого відповідач отримав кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 47 036 грн, строком на 12 місяців.
За користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається, як змінна частина ставки, збільшена на 5,5% (МаржуБанку) (п. 1.3. договору).
Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9,5%, що разом з Маржею Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15% (п. 1.4. договору).
Відповідно до п. 1.10. договору  за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором (далі – «Графік щомісячних платежів»).
Згідно з п. 1.13. договору банк відкриває позичальнику банківський поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні в рамках пакету послуг «2620_Стартовий_ПР», що обслуговується на умовах договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.
У п. 6 договору викладено графік щомісячних платежів за кредитним договором, згідно з яким загальна сума кредиту становить 47 036 грн, загальна сума відсотків за користування кредитом становить – 4 014,70 грн.
ОСОБА_1 договір підписано власноручно (а.с.51-52). 
21.03.2019 відповідачем власноручно підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 60).
21.03.2019 між АТ «Ідея банк» та ОСОБА_1 підписано заяву №Z62.00609.005051918 про акцепт публічної оферти АТ «Ідея банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку АТ «Ідея банк» (а.с. 62).
21.03.2019 між АТ «Ідея банк» та ОСОБА_1 підписано заяву-анкету до кредитного договору №Z62.00609.005051918 від 21.03.2019 (а.с. 47).
У заяві-анкеті зазначено, що ОСОБА_1 усвідомлює та згідний з тим, що в разі несвоєчасного погашення кредиту (або його частини) дана інформація може бути доведена банком до відома третіх осіб. Підтвердив, що заява про розмір щомісячного доходу, підписана ним власноручно і вся, вказана у ній інформація є правдивою. 
Копією ордеру-розпорядження №1 про видачу кредиту підтверджується перерахування ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 40 900,87 грн, а копією ордеру-розпорядження №2 про перерахування ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 6 135,13 грн (а.с. 59).
З виписки від 16.11.2023, складеної АТ  «Ідея Банк» за період з 21.03.2019 по 16.11.2023 вбачається, що ОСОБА_1 здійснював погашення строкового основного боргу, строкових процентів, плати за обслуговування кредиту на загальну суму 19 658,16 грн (а.с. 63). 
Матеріали справи містять довідку-розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №Z62.00609.005051918 від 21.03.2019, складеної ПАТ «Ідея банк», станом на 16.11.2023, згідно якої її розмір складає 73 448,35 грн, з яких:
- 32 870,90 грн - заборгованість за основним боргом;
- 40 577,42 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками (а.с. 46).

16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» (клієнт) та ТОВ «ФК «Сонаті» (фактор) укладено договір факторингу №16/11-23, за цим договором клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором (п. 2.1 договору).
Відповідно до п. 2.2. договору права вимоги, які клієнт відступає фактору договором, відступаються (передаються) в розмірі  заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в друкованому реєстрі боржників (додаток № 2), що підписується сторонами в день укладення цього договору та в реєстрі боржників в електронному вигляді (додаток № 1), що надсилається разом з актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді (додаток № 3) клієнтом фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку на день укладення цього договору. Друкований реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього договору.
Сторони розуміють та погоджуються з тим, що відступлення права вимоги за цим договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права клієнта за первинним договором.
Згідно з п.п. 4.1 договору фактор зобов`язується сплатити клієнту суму фінансування у розмірі 2 795 777 грн шляхом перерахунку 100% вказаної суми на рахунки клієнта протягом 3 (трьох) робочих днів після отримання реєстру боржників в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку та підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді друкованого реєстру боржників, договору за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно».
Права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора саме в день підписання сторонами друкованого реєстру боржників та договору за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно», за умовами виконання фактором зобов`язань передбачених п. 4.1. цього договору (п. 5.1. договору).
В день підписання сторонами друкованого реєстру боржників за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно», за умовами виконання фактором зобов`язань передбачених п. 4.1. цього договору клієнт втрачає права на будь-які платежі боржників в оплату їх заборгованостей за первинними договорами. В разі звернення боржників до клієнта з приводу виконання зобов`язань за відступленими факторові правами вимог, клієнт повідомляє про необхідність виконання зобов`язань на користь фактора (п. 5.2. договору).
Пунктом 5.4. договору передбачено, що фактор може відступити або передати всі або будь-які права та/або зобов`язання за цим договором третім особам, які згідно із Законодавством мають на це право.
Фактор не бере на себе будь-яких договірних зобов`язань клієнта за первісними договорами, окрім прав вимоги за такими первинними договорами щодо погашення (стягнення, повернення) заборгованості з боржників (п. 5.5. договору).
Згідно із копією друкованого реєстру боржників № 1 від 16.11.2023, складеного на виконання договору факторингу №16/11-23, укладеного між «ФК «Сонаті» та АТ «Ідея банк», клієнт передав, а фактор прийняв на умовах, визначених договором, права вимоги до ОСОБА_1 у сумі 73 448,35 грн, з яких: 
- 32 870,93 грн – заборгованість за основним боргом;
- 40 577,42 грн – заборгованість за відсотками (а.с. 49-50).
ТОВ «ФК «Сонаті» сплачено АТ «Ідея банк» 200 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті №566 від 17.10.2023 (а.с. 9), та 2 795 777 грн, що підтверджується  платіжною інструкцією в національній валюті №608 від 17.11.2023 (а.с. 9 зворот), за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу №16/11-23 від 16.11.2023.

29.12.2023 між ТОВ «ФК «Сонаті» (клієнт) та ТОВ «Санфорд капітал» (фактор) укладено договір факторингу №29/12-23, за цим договором клієнт відступає фактору, фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором (а.с. 27-33).
Пунктом 2.2. договору передбачено, що права вимоги, які  клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі 201 460 702,30, що складає розмір заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в друкованому реєстрі боржників (додаток №2), що підписується сторонами в день укладення цього договору та в реєстрі боржників в електронному вигляді (додаток № 1), що надсилається разом з актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді (додаток №3) клієнтом фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку в день укладення цього договору, друкований реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього договору.
Сторони розуміють та погоджуються з тим, що відступлення права вимоги за цим договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права клієнта за первинним договором (п. 2.3. договору).
Відповідно до п. 4.1. договору фактор зобов`язується сплатити клієнту суму фінансування у розмірі 2 933 447,18 грн наступним шляхом:
4.1.1. фактор сплачує частину суми фінансування в розмірі 30 000 грн шляхом перерахунку вказаної суми на рахунки клієнт в строк до 31.12.2023 включно;
4.1.2. фактор сплачує залишок суми фінансування в розмірі 2 903 447,18 грн шляхом перерахунку вказаної суми на рахунки клієнта в строк до 01.03.2024.
Пунктом 5.1. договору передбачено, що права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора з моменту підписання сторонами цього договору.
В день підписання сторонами друкованого реєстру боржників клієнт втрачає права на будь-які платежі боржників в оплату їх заборгованості за первинними договорами. В разі звернення боржників до клієнта з приводу виконання зобов`язань за відступленими факторові правами вимог, клієнт повідомляє про необхідність виконання зобов`язань на користь фактора (п. 5.2. договору).
Згідно з витягом з друкованого реєстру боржників № 1, що є додатком до договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023 клієнт передав, а фактор прийняв на умовах, визначених договором, права вимоги до ОСОБА_1 у сумі 73 448,35 грн , з яких: 
- 32 870,93грн – заборгованість за основним боргом;
- 40 577,42 грн – заборгованість за відсотками (а.с. 44).
ТОВ «Санфорд капітал» сплачено ТОВ «ФК «Сонаті» 30 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті від 29.12.2023 № 13, 500 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від № 1 від 28.02.2024, 1 900 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 3 від 29.02.2024, 403 447,18 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 4 від 29.02.2024, 100 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 5 від 29.02.2024 (а.с. 13 - 15), згідно договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.  Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Щодо заборгованості за кредитним договором №Z62.00609.005051918 від 21.03.2019

Статтею 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст. 526, 527, 530 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання. 
Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Процентна ставка за кредитним договором може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (частина 1 ст. 1056-1 Кодексу).
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

У справі, що переглядається, судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір №Z62.00609.005051918 від 21.03.2019, за умовами якого ОСОБА_1 надану кредит у сумі 47 036 грн, строком на 12 місяців. Договір підписаний та неоспорений сторонами.
Посилання відповідача на відсутність в матеріалах справи первинних бухгалтерських документів, виписки по картковому рахунку, на підтвердження перерахування ОСОБА_1 грошових коштів за кредитними договором не заслуговують на увагу, оскільки на а.с. 63 міститься виписка з 21.03.2019 по 16.11.2023 по рахунку НОМЕР_2 за кредитним договором №Z62.00609.005051918 від 21.03.2019, укладеним з ОСОБА_1 , з якого вбачається, що відповідачем сплачувались грошові кошти на погашення заборгованості на загальну суму 19 658,16 грн.  
Таким чином, АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за договором виконало, а відповідач свої зобов`язання з повернення суми кредиту разом з процентними платежами виконав частково, сплативши банку на погашення заборгованості  19 658,16 грн.
Відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірах та на умовах, визначених цим договором, презумпція правомірності якого не оспорена.
Проте суд першої інстанції помилково визначив до стягнення з відповідача на користь ТОВ «Санфорд капітал» заборгованість за кредитним договором №Z62.00609.005051918 від 21.03.2019 в заявленій позивачем сумі 90 955,92 грн.
Так за умовами кредитного договору №Z62.00609.005051918 від 21.03.2019 ОСОБА_1 отримав 47 036 грн. За графіком щомісячних платежів за кредитним договором, що міститься у п. 6 кредитного договору, сума процентів за користування кредитом становить 4 014,70 грн, сума щомісячної плати за обслуговування кредиту – 7 902,05 грн.
Апеляційний суд звертає увагу, що встановлення графіком щомісячних платежів за кредитним договором щомісячної плати за обслуговування кредиту з огляду на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №496/3134/10 від 13.07.2022, за якими положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.
Згідно з випискою по рахунку ОСОБА_1 від 16.11.2023 відповідачем сплачено разом 19 658,16 грн, з яких:
- 14 165,07 грн – на погашення строкового основного боргу;
- 2 106,5 грн – на погашення строкових процентів по кредитному договору; 
- 3 386,59 грн – на погашення плати за обслуговування кредиту по кредитному договору.
З огляду на нікчемність положень щодо плати за обслуговування кредиту щомісячно сплачені ОСОБА_1 суми на погашення плати за обслуговування кредиту мають бути вирахувані з загальної суми заборгованості за кредитом. 
Таким чином, сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №Z62.00609.005051918 від 21.03.2019 складає 31 392,54 грн, виходячи з наступного розрахунку: (47 036 грн (сума основного боргу) - 14 165,07 грн (сума погашення строкового основного боргу)) + ((4 014,70 грн (сума процентів за користування кредитом згідно із графіком) - 2 106,5 грн (сума погашення строкових процентів по кредитному договору)) - 3 386,59 грн (сума погашення плати за обслуговування кредиту). 

Щодо переходу права вимоги за кредитним договором №Z62.00609.005051918 від 21.03.2019

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.  
Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання  обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).
Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).
Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.
Необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог.
Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №761/33403/17).
Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п.132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, п.90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/19199/21).
З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. 
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).

ТОВ «Санфорд капітал» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу до нього права вимоги за кредитним договором №Z62.00609.005051918 від 21.03.2019 до ОСОБА_1 , на підтвердження чого у справі наявні:
- копія договору факторингу №16/11-23 від 16.11.2023, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Сонаті»;
- копія друкованого реєстру боржників №1 від 16.11.2023;
- копії платіжної інструкції в національній валюті №566 від 17.10.2023 платіжної інструкції №608 в національній валюті від 17.11.2023;
- копія договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023, укладеного між ТОВ «ФК «Сонаті»  та ТОВ «Санфорд капітал»;
- витяг з друкованого реєстру боржників №1, що є додатком до договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023;
- копії платіжної інструкції в національній валюті №13 від 29.12.2023, платіжної інструкції №1 від 28.02.2024, платіжної інструкції №3 від 29.02.2024, платіжної інструкції №4 від 29.02.2024, платіжної інструкції №5 від 29.02.2024.
З огляду на зазначене, не є слушними доводи апеляційної скарги  про відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у ТОВ «Санфорд капітал» права вимоги та права на позов до ОСОБА_1 .   

Щодо відповідальності за частиною другою статті 625 ЦК України  

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно із статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права на вимогу (частини 1, 2 статті 1078 Кодексу).
Як вбачається зі змісту договору факторингу №16/11-23 від 16.11.2023, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Сонаті», а також договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023, укладеного між ТОВ «ФК «Сонаті»  та ТОВ «Санфорд капітал», вони не містять положень щодо права фактора на нарахування останнім відповідальності за ст. 625 ЦК України, а саме  інфляційних втрат та 3% річних, за переданими правами вимогами.
З копії друкованого реєстру боржників №1 від 16.11.2023 до договору факторингу №16/11-23 від 16.11.2023 та витягу з друкованого реєстру боржників №1, що є додатком до договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023, вбачається щодо боржника ОСОБА_1 передана заборгованість за основним боргом та заборгованість за відсотками. ПАТ «Ідея Банк» суми за ст. 625 ЦК України не нараховувались.
При цьому позивач просить стягнути інфляційні втрати та три проценти річних за період з 22.03.2020 до 23.02.2022, а договори факторингу укладені 16.11.2023 та 29.12.2023. 
Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «Санфорд капітал» до ОСОБА_1 про стягнення з останнього інфляційних втрат в сумі 13 262,33 грн та трьох процентів річних  у сумі 4 245,24 грн відсутні.  

Виходячи з викладеного вище, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ТОВ «Санфорд капітал», стягнувши з ОСОБА_1 на користь позивача  31 392,54 грн заборгованості за кредитним договором №Z62.00609.005051918 від 21.03.2019.

Щодо витрат на правову допомогу 

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (ч. 1 ст. 1 Закону України  «Про судовий збір»).
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Таким чином, розподіл судових витрат здійснюється за результатом розгляду справи по суті позовних вимог.
При зверненні з позовною заявою до суду першої інстанції ТОВ «Санфорд капітал» сплачено судовий збір за її подання у сумі 2 422,40 грн (а.с. 1), з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, який просив стягнути на свою користь.
У зв`язку з частковим задоволенням позову на 34,51% (31 392,54 грн/ 90 955,92 грн х 100%), сума стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Санфорд капітал» судового збору складає 835,97 грн (2 422,40 грн х 34,51%).

У позовній заяві представник позивача, крім іншого, просив суд стягнути на його користь судові витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 5 200 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30.09.2009 № 23-рп/2009, в якому зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Частиною першою статті 60 ЦПК України визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів:
1) довіреністю;
2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";
3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI передбачено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
За положеннями статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути:
1) договір про надання правничої допомоги;
2) довіреність;
3) ордер;
4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.
Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.
За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Договір про надання правничої допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правничої допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правничу допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правничої допомоги (ст. 27 Закону № 5076-VI).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19) зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом з тим чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу та підстав для їх стягнення.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зазначено, що наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі №757/29103/20-ц зазначено, що в разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 та у додатковій постанові від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Як убачається з матеріалів справи, представництво інтересів ТОВ «Санфорд капітал» здійснював адвокат Маслюженко М.П. на підставі ордеру на надання правової допомоги серії АЕ №1282570, виданим Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС» (далі по тексту – АО «Альянс ДЛС», АО) на підставі договору про надання правової допомоги №1/04 від 01.04.2024 (а.с. 8) 
01.04.2024 між ТОВ «Санфорд капітал» (клієнт) та АО «Альянс ДЛС» (АО) укладено договір про надання правничої допомоги № 1/04 (а.с. 17-20). За цим договором клієнт доручає, а АО зобов`язується надавати йому на довгостроковій основі, відповідно до умов даного договору, правничу допомогу, у відповідальності до завдання клієнта, а клієнт зі свого боку зобов`язується прийняти зазначені послуги і сплатити винагороду. Способи та методи надання правничої допомоги обираються об`єднанням на власний розсуд у межах норм чинного законодавства України з обов`язковим погодженням із клієнтом (п. 1.1. договору).
Згідно з п. 1.2. договору юридичними діями по стягненню заборгованості, які вчиняє об`єднання за цим договором є комплекс дій, спрямованих на стягнення проблемної заборгованості, а саме представництво інтересів клієнта у місцевих судах (загальних, господарських, адміністративних, апеляційних судах (загальних (з розгляду цивільних і кримінальних справ), господарських, адміністративних), Верховному Суді та в судах в його складі, таких як: касаційний адміністративний суд, Касаційний господарський суд, Касаційний кримінальний суд, Касаційний цивільний суд, в Великій палаті Верховного Суду та третейських судах, з усіма правами без виключення, які надані законодавством України позивачу, відповідачу, третій особі, цивільному позивачу, цивільному відповідачу, представнику потерпілого та захиснику по господарським, адміністративним, цивільним, кримінальним справам та справам про адміністративне правопорушення; в органах Державної виконавчої служби України, у всіх її управліннях та територіальних, районних та міських відділах, при взаємодії з приватними виконавцями, в органах внутрішніх справ, слідчих органах та органах національної поліції, прокуратури, зокрема, але не виключно, для здійснення таких заходів:
- проведення юридичного та фінансового аналізу боржника;
- складання, підписання та відправлення боржникам претензій щодо сплати заборгованості з боржників;
- складання, підписання та подання до суду позовних заяв щодо стягнення заборгованості з боржників;
- складання, підписання та подання апеляційних та/або касаційних скарг;
- участь в судових засіданнях судів усіх юрисдикцій, незалежно, під форм судочинства;
- збирання та подання необхідних для розвитку справи в суді доказів в строки (терміни), встановлені чинним законодавством України, судом загальної юрисдикції;
- надання письмових та усних пояснень, клопотань, заперечень, необхідних для належного захисту прав та інтересів клієнта в ході судового розгляду справи;
- вчинення будь-яких інших дій, необхідних для ухвалення судом рішення на користь клієнта;
- пред`явлення виконавчих документів до виконання відповідного відділу державної виконавчої служби України, приватним виконавцем;
- представництво прав та інтересів клієнта в органах державної виконавчої служби України / перед приватними виконавцями в ході проведення виконавчого провадження;
- представництво прав та інтересів клієнта в торгуючих організаціях з питань реалізації майна;
- представництво прав та інтересів клієнта в межах повноважень, визначених нормами КПК при розгляді кримінальних справ, наданих законом цивільному позивачу, цивільному відповідачу, представнику потерпілого та захиснику;
- вчинення інших юридичних дій, необхідних для повного погашення заборгованості боржників;
- за необхідністю, здійснення заходів з врегулювання спору шляхом переговорів сторін спору за допомогою одного або кількох посередників зі сторони об`єднання (послуг медіації).
Відповідно до п. 2.1. договору протягом 2 (двох) робочих днів після укладання цього договору, а також протягом дії договору, клієнт складає та передає об`єднанню відповідні реєстри боржників.
Реєстр складається на основі договорів, права вимоги до боржників за якими належить клієнту, та по яким наявна заборгованість на дату складання відповідного реєстру (п.п. 2.1.1. договору).
Відповідний реєстр боржників вважається переданим клієнтом та отриманим об`єднанням з моменту підписання його сторонами. Строк надання правничої допомоги починається з дня підписання сторонами відповідного реєстру боржників та надання об`єднанню всіх необхідних документів (розрахунків заборгованості, виписок, копій кредитних договорів, квитанцій про сплату судового збору тощо) (п.п. 2.2.1. договору).
15.07.2024 між ТОВ «Санфорд капітал» та АО «Альянс ДЛС» укладено реєстр боржників до договору про надання правничої допомоги №1/04 від 01.0412024 про наступне. 
На виконання умов п. 2.1. договору, клієнт передав, а об`єднання отримало в роботу  даний реєстр прав вимог щодо наступних боржників: ОСОБА_1 за кредитним договором Z62.00609.005051918 від 21.03.2019, загальна сума заборгованості якого складає 73 448,35 грн, з яких: 
- 32 870,93грн – заборгованість за основним боргом;
- 40 577,42 грн – заборгованість за відсотками (а.с. 48).
Згідно акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги №4 вбачається, що ОСОБА_1 є боржником, підписанням цього акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги сторони підтверджують, що об`єднання надало клієнту наступні послуги:
- проведення юридичного та фінансового аналізу боржника - 1 година - 1200 грн;
- складання, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення заборгованості з боржника - 1 година - 4000 грн.
Загальна сума складає 5 200 грн (а.с. 43).

Отже, аналізуючи обсяг правової допомоги адвоката Маслюженка М.П. у суді першої інстанцій та надані на його підтвердження належні, допустимі та достатні докази, у законодавчо встановлений спосіб та строки колегія суддів уважає, що вказані витрати є документально підтвердженими, а їх сума детально описана та обґрунтована у наданих документах.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат".
Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Ураховуючи викладене, зважаючи на характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову, відсутності заперечень позивача щодо їх розміру, апеляційний суд дійшов висновку про те, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката Маслюженко М.П. у суді першої інстанції підлягають відшкодуванню.
У зв`язку з частковим задоволенням позову на 34,51%  сума стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Санфорд капітал» витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи судом першої інстанції складає 1 794,52 грн (5 200 грн х 34,51%).

При звернення з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплачено судовий збір за її подання у сумі 4 542 грн (а.с. 145). У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги на суму 59 563,38 грн (90 955,92 грн – 31 392,54 грн), що становить 65,49% (59 563,38 грн / 90 955,92 грн х 100%), з ТОВ «Санфорд капітал» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2 974,56 грн (4 542 грн х 65,49%) судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 

                                                  У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 22 листопада 2024 року – скасувати.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд капітал» – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд капітал» заборгованість за кредитним договором № Z62.00609.005051918 від 21.03.2019 у сумі 31 392,54 грн, судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції в сумі 835,97 грн, витрати на правову допомогу у сумі 1 794,52 грн, а всього 34 023,03 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції в сумі 2 974,56 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний тест постанови складено  11 квітня 2025 року

Головуюча                                                                 О.Є.Мамонова

Судді                                                                          Н.В. Висоцька

                                                                                    О.І. Онищенко

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (місцезнаходження: 49005, Україна, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Сімферопольська, будинок, 21, ЄДРПОУ 43575686).
Відповідач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).