УХВАЛА

22 травня 2025 року 
м. Київ
справа №990/364/24
адміністративне провадження №П/990/234/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача – Яковенка М. М.,
суддів –   Блажівська Н. Є, Білоус О.В., Желтобрюх І. Л., Шишов О. О.
розглянувши заяву про самовідвід судді Блажівської Наталії Євгенівни у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у листопаді 2024 року  звернувся до Касаційного адміністративного суду як суду першої інстанції з позовною заявою до Вищої ради правосуддя, у якій просив:
-         визнати протиправними дії Вищої ради правосуддя щодо незаконного поширення 28.10.2024 під час засідання Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя під час відкритої онлайн-трансляції у мережі YouTube та на офіційному сайті  Вищої ради правосуддя стосовно нього конфіденційної інформації про діагноз і захворювання позивача, наведені у позові, таймкод 6 хв 52 с - 7 хв 11 с;
-         зобов`язати Вищу раду правосуддя вилучити з відкритої у мережі YouTube трансляції засідання Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 28.10.2024 по розгляду питання порядку денного № 34 та на офіційному сайті Вищої ради правосуддя конфіденційну інформацію про діагноз та захворювання позивача, наведену в позові, таймкод 6 хв 52 с - 7 хв 11 с;
-         стягнути з Вищої ради правосуддя на користь позивача моральну шкоду у розмірі 15 000,00 грн та матеріальну шкоду у розмірі 2884,00 грн.
Касаційний адміністративний суд ухвалою від 02 грудня 2024 року відкрив провадження, а ухвалою від 28 січня 2025 року закрив провадження у справі № 990/364/24 на підставі пункту 8 частини першої  статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України  , виснувавши, що оскаржувані порушення були виправлені відповідачем.
Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 19 лютого 2025 року відкрила апеляційне провадження на цю ухвалу Касаційного адміністративного суду за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 січня 2025 року про закриття провадження у справі в частині вимог позову      ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про відшкодування майнової і моральної шкоди скасувати, а справу в цій частині направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 січня 2025 року про закриття провадження у справі в частині вимог позову     ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії залишити без змін.
У зв`язку з цим призначено повторний автоматизований розподіл судових справ між суддями.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 травня 2025 року для розгляду справи № 990/364/24 визначений такий склад суду: Яковенко М. М. – головуючий суддя, судді: Білоус О. В., Блажівська Н. Є., Желтобрюх Н. Є., Шишов   О. О.
21 травня 2025 року до відкриття провадження суддя Блажівська Н.Є. подала заяву про самовідвід, обґрунтовану тим, що позивачем у справі є Аблов Є. В., з яким вона працювала як суддя Окружного адміністративного суду міста Києва у 2007-2012 роках.
Заявляючи самовідвід суддя акцентувала, що зазначені обставини, не впливають на її об`єктивність чи неупередженість як судді при розгляді цієї справи і не свідчать про особисту зацікавленість в результаті її розгляду. 
Заяву про самовідвід суддя Блажівська Н.Є. подала з огляду на положення пункту 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України надалі також - КАС України) та пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів для уникнення будь-яких, навіть щонайменших, сумнівів у її неупередженості чи будь-яких інших сумнівів в об`єктивному вирішенні спору, а також для забезпечення високого рівня довіри громадськості до судів. 
Проаналізувавши мотиви та обґрунтування заявленого клопотання, Суд виходить із такого. 
Відповідно до частини третьої статті 40 КАС України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.
Частиною першою статті 40 КАС України визначено, що питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.
За правилами частини першої статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):
1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;
2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;
3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;
5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.
Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Відповідно до статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини, як джерело права.
За змістом пункту 28 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Газета “Україна-центр” проти України” від 15 жовтня 2010 року, відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі “Фей проти Австрії” (Fey v. Austria,) від 24.02.1993, пункти 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення “Ветштайн проти Швейцарії” (Wettstein v. Switzerland), заява №33958/96, пункт 42, ECHR 2000-XII).
У пунктах 105, 106 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Олександр Волков проти України” від 9 квітня 2013 року зазначено, що у деяких випадках, коли може бути важко забезпечити докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді, вимога об`єктивної безсторонності забезпечує ще одну важливу гарантію (див. “Пуллар проти Сполученого Королівства”, 10 червня 1996 року, § 32, Звіти 1996-111).
У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, “має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється”. Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі “Де Куббер проти Бельгії” (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).
Як установлено у пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалені резолюцією №2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Щодо об`єктивного критерію Суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52).
Наведені суддею Блажівською Н.Є. обставини щодо наявності підстав для самовідводу судді, передбачених пунктом 4 частини першої статті 36 КАС України, не можуть свідчить на користь висновку про упередженість, її зацікавленість в певному рішенні у цій справі, чи про необ`єктивне ставлення до учасників справи.
Відтак, надавши оцінку інформації, наведеній суддею Блажівською Н.Є. у заяві про самовідвід, колегія суддів дійшла висновку, що з предмета та меж заявлених позовних вимог та зазначених у позовній заяві доводів не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість Блажівської Н.Є. як судді щодо позивача та можливу її необ`єктивність при розгляді цієї справи чи заінтересованість у результаті розгляду справи.
За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення заявленого самовідводу судді Блажівської Н.Є. немає.
Керуючись статтями 36, 39, 49, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні заяви судді Блажівської Наталії Євгенівни про самовідвід від участі у розгляді справи № 990/150/25 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не оскаржується.

Суддя                                                                                                                                                                                                                                                М. М. Яковенко
Н. Є. Блажівська
О. В. Білоус
І. Л. Желтобрюх
О. О. Шишов