ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" квітня 2025 р.                                                                   Справа №914/498/25
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді                                                                                І.Б. Малех
суддів                                                                                                    О.В. Зварич 
                                                                                                                       І.Ю. Панова
cекретар судового засідання Д.Т.Залуцький

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “ТЦ ВСЕ ТУТ”, б/н від 20.03.2025 (вх. № апеляційного суду 01-05/801/25 від 21.03.2025)
на ухвалу  Господарського суду Львівської області від 10 березня 2025 року (суддя Яворський Б.І., ухвалу підписано 10.03.2025, м. Львів) 
у справі №914/498/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “ТЦ ВСЕ ТУТ”, м. Львів
до відповідача: Фізико-механічного інституту ім. Г.В. Карпенка Національної академії наук України, м. Львів
про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у затвердженні протоколу, зобов`язання до вчинення дій

за участю представників, учасників процесу:
від позивача (скаржника): Фартушок Т.Б.;
від відповідача: Попко О.М., Лось В.М

ВСТАНОВИВ:
          24.02.2025 до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЦ ВСЕ ТУТ» до Фізико-механічного інституту ім. Г.В. Карпенка Національної академії наук України про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у затвердженні протоколу про результати електронного аукціону №LLE001-UA-20250109-89793, сформованого 20.01.2025 та оформленого актом про відмову щодо оренди майданчика (автостоянки) площею 701,3 кв.м., вздовж АЛК (Головного корпусу інституту) будівлі під літерою «А 3» за адресою: м.Львів, вул. Наукова, 5; зобов`язання затвердити протокол про результати електронного аукціону.
07.03.2025     представник позивача через систему «Електронний суд» подав заяву про забезпечення позову, у якій просив суд вжити заходів до забезпечення позову шляхом заборони до ухвалення рішення у справі Фізико-механічному інституту ім. Г.В. Карпенка Національної академії наук України чи будь-яким іншим особам вчиняти дії в рамках проведеного електронного аукціону №LLE001-UA-20250109-89793 та приймати будь-які рішення, видавати накази, затверджувати протоколи, укладати договори, приймати рішення щодо оренди та/чи відчуження, передачі права володіння, користування, розпорядження з приводу майданчика (автостоянки) площею 701,3 кв.м., вздовж АЛК (Головного корпусу інституту) будівлі під літерою "А-3" за адресою: м.Львів, вул. Наукова, 5. 
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10 березня 2025 року у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЦ ВСЕ ТУТ» (вх.№938/25 від 07.03.2025) про забезпечення позову відмовлено.
Товариство з обмеженою відповідальністю “ТЦ ВСЕ ТУТ”, не погодившись з винесеною ухвалою, в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, зокрема, виключивши з вищезгаданої заяви, вимогу вчиняти дії в рамках проведеного електронного аукціону №LLE001-UA-20250109-89793, подало апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що вона прийнята з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, зокрема, ст.ст. 137, 138 ГПК України.
Скаржник покликається на те, що судом не враховано стандарт доказування – спроможної міри вірогідності при розгляді його заяви.
Скаржник просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 10 березня 2025 в даній справі, в частині відмови у задоволенні заяви ТзОВ "ТЦ ВСЕ ТУТ"  про забезпечення позову, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву про забезпечення позову частково, вжити заходів до забезпечення позову, шляхом заборони до ухвалення рішення у справі Фізико-механічному інституту ім. Г.В. Карпенка Національної академії наук України та будь-яким іншим особам приймати будь-які рішення, видавати накази, затверджувати протоколи, укладати договори, приймати рішення щодо оренди та/чи відчуження, передачі права володіння, користування, розпорядження з приводу майданчика (автостоянки) площею 701,3 кв.м., вздовж АЛК (Головного корпусу інституту) будівлі під літерою "А-3" за адресою: м.Львів, вул. Наукова, 5. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25 березня 2025 року (головуючий суддя Малех І.Б., судді – Панова І.Ю., Зварич О.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “ТЦ ВСЕ ТУТ”, б/н від 20.03.2025 (вх. № апеляційного суду 01-05/801/25 від 21.03.2025) на ухвалу  Господарського суду Львівської області від 10 березня 2025 року  у справі №914/498/25. Витребувано матеріали справи №914/498/25 в Господарського суду Львівської області. 
03.04.2025 в канцелярію апеляційного суду поступили матеріали справи №914/498/25. 
В подальшому ухвалою суду від 08.04.2025 розгляд справи №914/498/25 призначено в судове засідання на 23 квітня 2025 року.
23.04.2025 в судовому засіданні представник скаржника пітримав вимоги апеляційної скарги, а представники  відповідача заперечили доводи апеляційної скарги, з посиланням на те, що судом першої інстанції вірно встановлено всі обставини справи, застосовано норми матеріального і процесуального права, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність ухвали Господарського суду Львівської області від 10 березня 2025 року у справі №914/498/25 нормам чинного матеріального та процесуального права, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, представник позивача подав заяву про забезпечення позову, у якій просив суд вжити заходів до забезпечення позову, шляхом заборони до ухвалення рішення у справі Фізико-механічному інституту ім. Г.В. Карпенка Національної академії наук України чи будь-яким іншим особам вчиняти дії в рамках проведеного електронного аукціону №LLE001-UA-20250109-89793 та приймати будь-які рішення, видавати накази, затверджувати протоколи, укладати договори, приймати рішення щодо оренди та/чи відчуження, передачі права володіння, користування, розпорядження з приводу майданчика (автостоянки) площею 701,3 кв.м., вздовж АЛК (Головного корпусу інституту) будівлі під літерою "А-3" за адресою: м.Львів, вул. Наукова, 5.
Заява обґрунтована тим, що відмовою у затвердженні протоколу аукціону Інститут порушив право заявника на оренду майна, як переможця аукціону, а також правомірні очікування на укладення договору оренди.
Заявник вважає, що заходи забезпечення позову збережуть існуюче становище до результатів розгляду спору між сторонами у суді. Заявник також зазначає, що, прийнявши рішення про передачу майна в оренду, Інститут забезпечував реалізацію прав та інтересів держави, як власника майна. Вказані обставини, на думку заявника, дають підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених прав заявника у майбутньому, оскільки Інститут     чи НАН України зможуть оголосити новий аукціон з оренди майна або прийняти рішення про продаж (відчуження), або зміну майна.
Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:
Відповідно до ст. 136 ГПК України     господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених     статтею 137 цього Кодексу     заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову судом оцінюється обґрунтованість доводів заявника, щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.
Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Відповідно до    ст. 1 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу»    Національна академія наук України є вищою державною науковою організацією України, яка організовує і здійснює фундаментальні та прикладні наукові дослідження, а також координує проведення фундаментальних досліджень у наукових установах та організаціях України.
Національні галузеві академії наук є державними науковими організаціями України, які здійснюють фундаментальні дослідження, організовують, проводять та координують прикладні дослідження у відповідних галузях науки.
Національна академія наук України, національні галузеві академії наук засновані на державній власності, фінансуються з Державного бюджету України, а також з інших, не заборонених законодавством України, джерел фінансування.
У віданні Національної академії наук України та національних галузевих академій наук перебувають установи, організації, підприємства (далі - організації, що віднесені до відання Національної академії наук України та національних галузевих академій наук) згідно з переліком, що затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням Національної академії наук України та національних галузевих академій наук.
Майновий комплекс Національної академії наук України та майновий комплекс національних галузевих академій наук складають усі матеріальні та нематеріальні активи (далі - об`єкти майнового комплексу), що обліковуються на балансах Національної академії наук України та на балансах відповідних національних галузевих академій наук і організацій, віднесених до відання Національної академії наук України та національних галузевих академій наук, і які закріплені державою за Національною академією наук України та за національними галузевими академіями наук в безстрокове користування, або придбані за рахунок бюджетних коштів, а також коштів від фінансово-господарської діяльності та/або набуті іншим шляхом, не забороненим законом.
Об`єкти майнового комплексу Національної академії наук України та об`єкти майнового комплексу національних галузевих академій наук належать відповідно Національній академії наук України та національним галузевим академіям наук на праві господарського відання і передаються ними організаціям, що віднесені до відання Національної академії наук України та до відання національних галузевих академій наук, на праві оперативного управління з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
Згідно ч. 1    ст. 3 вказаного Закону Національна академія наук України    здійснюючи повноваження з управління об`єктами майнового комплексу Національної академії наук України, забезпечує реалізацію прав держави як власника цих об`єктів, пов`язаних з ефективним їх використанням та розпорядженням у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.
Відповідно до п. 2, 4 ч.1ст. 137 ГПК України    позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.
У п.24 постанови Верховного Суду від 17.09.2023 у справі № 918/531/23 зазначено, що заходи забезпечення позову, передбачені пунктами 2, 4 частини першої    статті 137 ГПК України    (на відміну від інших пунктів цієї ж статті), визначають широке коло засобів (заходів) забезпечення позову, оскільки не містять чіткого переліку дій, які може бути заборонено вчиняти шляхом постановлення відповідної ухвали. А тому суди під час вжиття такого заходу забезпечення позову, як заборона вчиняти певні дії (певні дії щодо предмету спору) мають дослідити зміст відповідних заходів забезпечення позову і встановити, чи не є вони за своєю суттю іншим заходом забезпечення позову, передбаченим відповідним пунктом частини першої     статті 137 ГПК України     і чи відсутні заборони на вжиття заявлених заходів забезпечення позову, передбачені вказаною статтею.
Норми    ГПК України    містять перелік заборон щодо вжиття певних заходів забезпечення позову, зокрема частиною 12     статті 137 ГПК України     передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.
У вказаній нормі встановлюється обмеження для суду вживати заходи забезпечення позову, які полягають або мають наслідком, зокрема, зупинення конкурсу, аукціону, торгів, що проводяться від імені держави або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.11.2021 у справі №910/11552/20).
Верховий Суд у постанові від 18.10.2021 у справі № 910/8346/21 дійшов висновку, що укладення договору за результатами аукціону є одним з етапів його проведення, а відтак вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Фонду державного майна України вчиняти будь-які дії щодо передачі вищезазначеного державного нерухомого майна в строкове платне користування (право оренди чи інше речове право), у тому числі переможцю аукціону, фактично має своїм наслідком втручання у процедуру його проведення.
Відповідно до п.76 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого    постановою КМУ №483 від 03.06.2020    передбачено, що у разі коли переможець електронного аукціону не відповідає вимогам     статті 4     Закону, або в інших випадках, передбачених     частиною 9     статті 13 Закону, у такому випадку в електронній торговій системі автоматично формується новий протокол про результати електронного аукціону з визначенням переможцем електронного аукціону учасника з наступною за величиною ціновою пропозицією, а у разі однакових цінових пропозицій - учасника, що подав її раніше, за умови, що ним зроблений щонайменше один крок аукціону, та в разі відсутності звернення від такого учасника щодо повернення йому гарантійного внеску та відсутності факту натискання ним відповідної кнопки про відмову від очікування в особистому кабінеті. У випадках, передбачених     пунктом 76     цього Порядку, для учасника з наступною за величиною ціновою пропозицією/учасника, що подав її раніше, електронна торгова система автоматично формує новий протокол про результати електронного аукціону та присвоює електронному аукціону статус     аукціон не відбувся. Після оприлюднення укладеного договору оренди та підписаного акта приймання-передачі і натискання електронної кнопки в інтерфейсі особистого кабінету, електронному аукціону автоматично присвоюється статус     аукціон завершено. Договір підписано     (п.79 та п.83 Порядку).
Інститут, засновником якого є держава в особі НАН України, проводив аукціон, з метою укладення договору про надання державного майна в оренду. Заявник зазначає, що він переміг у конкурсі і вважає, що відповідач зобов`язаний з ним укласти договір, а відмова є необгрунтованою. До моменту набрання рішенням суду законної сили просив суд заборонити відповідачу, чи будь-яким іншим особам вчиняти дії в рамках проведеного електронного аукціону №LLE001-UA-20250109-89793 та приймати будь-які рішення, видавати накази, затверджувати протоколи, укладати договори, приймати рішення щодо оренди та/чи відчуження, передачі права володіння, користування, розпорядження майданчика (автостоянки).     
Вжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборони вчинення таких дій є втручанням у проведення аукціону, що проводиться від імені держави, а це прямо заборонено імперативними приписами частини 12    статті 137 ГПК України    (схожий за змістом правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14.09.2023 у справі № 918/531/23).
Оскільки незастосування частини 12    статті 137 ГПК України    є достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, решта доводів скаржника не розглядаються (п.43 постанови Верховного Суду від 17.09.2023 у справі № 918/531/23).
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що слід відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю “ТЦ ВСЕ ТУТ” в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Твердження апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, про те, що судом першої інстанції прийнята ухвала з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, не знайшло свого підтвердження під час апеляційного перегляду.
Також відхиляються доводи скаржника про те, що суд першої інстанції неповно дослідив матеріали та обставин справи, як безпідставні та такі, що спростовані вищевикладеним.
Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд враховує висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі “Проніна проти України” (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006), де вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за апелянтом.
Керуючись ст. ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, - 
У Х В А Л И В :
1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “ТЦ ВСЕ ТУТ”, б/н від 20.03.2025 (вх. № апеляційного суду 01-05/801/25 від 21.03.2025) – залишити без задоволення.
2.          Ухвалу Господарського суду Львівської  області від 10 березня 2025 року у справі №914/498/25 залишити без змін.
3.          Судовий збір за подання апеляційної скарги – покласти на ОСОБА_1 .
4.          Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286-289 ГПК України.
5.          Матеріали справи №914/498/25 повернути в Господарський суд Львівської області.  

Повний текст постанови складено та підписано 30.04.2025.

Головуючий суддя                                                                                І.Б. Малех 

Суддя                                                                                                    О.В. Зварич 

       Суддя                                                                                                     І.Ю. Панова