ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                               
01 травня 2025 року
м. Київ
справа № 990/199/24
провадження № 11-4заі25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Уркевича В. Ю.,
судді-доповідачки Усенко Є. А.,
суддівБанаська О. О., Булейко О. Л., Власова Ю. Л., Воробйової І. А., 
Гриціва М. І., Єленіної Ж. М., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Погрібного С. О., Ступак О. В., Ткача І. В., Шевцової Н. В.,
за участю:
секретаря судового засідання - Проценко Р. А.,
представника позивачки Кубари М. М.,
представника відповідача Петренко Ю.В.
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду
від 04 грудня 2024 року 
у складі колегії суддів Єресько Л. О., Радишевської О. Р., Мартинюк Н. М., 
Соколова В. М., Губської О. А.
в адміністративній справі № 990/199/24 
за позовом  ОСОБА_1 
до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити 
певні дії,
УСТАНОВИЛА:
Вступ
Позивачка оскаржила рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) про відмову в наданні рекомендації про призначення на посаду судді, не погодившись із висновком Комісії про наявність обґрунтованого сумніву у її відповідності високим стандартам доброчесності та професійної етики, через те що відповідність рівня життя кандидата на посаду судді та членів її сім`ї не співвідноситься з розміром задекларованих ними доходів та заощаджень.
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, дійшовши висновку, що немає підстав стверджувати й про те, що висновки Комісії є свавільними, нераціональними, не підтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів, вважав, що реалізовані відповідачем у спірних правовідносинах повноваження мали під собою легітимну основу й були передбачені нормами Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на момент оголошення вказаного добору, далі - Закон № 1402-VIII), які є чіткими і зрозумілими.
В апеляційній скарзі позивачка просила скасувати рішення суду першої інстанції, стверджуючи, що суд неповно встановив обставини, що мають значення для справи, а його висновок, що вона не надала Комісії підтвердження коштів для придбання задекларованого майна та їх джерел, не відповідає доказам у справі, адже під час співбесіди 02 квітня 2024 року, а також 10 квітня 2024 року (поштою) та 30 квітня 2024 року (особисто) вона надала Комісії відповідні документи, а саме: довідки податкової інспекції, довідки форми ОК-5 з Пенсійного фонду України, витяги з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела / суми нарахованого доходу з 1998 по 2023 рік сформовані щодо батьків кандидатки, а також довідки про доходи та довідки Пенсійного фонду України про доходи батьків чоловіка кандидатки за 1998-2023 роки, нотаріально завірені пояснення батьків чоловіка про джерела походження коштів на придбання майна, копії договорів, на підставі яких кандидатка, її чоловік та син набули нерухоме майно (квартири).
За результатами апеляційного перегляду справи Велика Палата Верховного Суду скасувала рішення суду першої інстанції та задовольнила адміністративний позов, виснувавши, що суд першої інстанції не надав належної оцінки невмотивованості оскарженого позивачкою рішення Комісії.
1. Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1.1. У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (далі - Касаційний адміністративний суд) як до суду першої інстанції з позовною заявою до ВККС, у якій просила: 
- визнати протиправним і скасувати рішення ВККС від 30 квітня 2024 року                               № 461/дс-24;
- зобов`язати ВККС провести повторну співбесіду з ОСОБА_1 як з переможцем конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23. 
1.2. ОСОБА_1 обґрунтовує позов тим, що вона пройшла всі етапи добору на посаду судді місцевого суду, оголошеного рішенням ВККС від 03 квітня 2017 року                                № 28/зп-17 «Про розгляд питання щодо оголошення добору кандидатів на посаду судді», визначені частиною першою статті 70 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на момент оголошення вказаного добору, далі - Закон № 1402-VIII), в тому числі конкурс на заміщення вакантної посади судді на основі рейтингу кандидатів, які взяли участь у конкурсі, з визнанням її переможцем з першим місцем у рейтингу на посаду судді Господарського суду Закарпатської області.
1.3. З огляду на ці обставини позивачка вважає, що після формування рейтингу конкурс (конкурсний добір) було завершено, а тому застосування до неї процедури, передбаченої Законом України від 09 грудня 2023 року № 3511-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри» (далі -                               Закон № 3511-IX), який набрав чинності з 30 грудня 2023 року та додатково встановив проведення співбесіди з переможцем конкурсу та ухвалення  рішення про рекомендацію / відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді,  суперечить принципам правової визначеності та рівності умов для всіх учасників конкурсу, порушує її легітимні очікування, що до неї буде застосована та процедура, яка діяла на дату оголошення конкурсу.
1.4. Позивачка звертає увагу на те, що оцінка ВККС відповідності її критерію доброчесності на етапі співбесіди проведена за відсутності  затверджених Єдиних показників оцінки доброчесності та професійної етики кандидата на посаду судді, як це передбачено частиною шостою статті 86 Закону № 1402-VIII (з доповненнями, внесеними Законом № 3511-IX). Отже, на переконання ОСОБА_1 , такі дії Комісія вчинила з порушенням положень статей 69, 79-5, 86 Закону № 1402-VIII.
1.5. Оскаржуване рішення ВККС, на думку позивачки, не відповідає вимогам щодо обґрунтованості акта індивідуальної дії, оскільки:
- рішення не містить жодних відомостей, у чому саме полягає її, позивачки, невідповідність критерію професійної етики; в ньому не наведено мотивів, з яких Комісія дійшла відповідного висновку;
- висновок Комісії щодо наявності підстав для обґрунтованого сумніву в достатності її (позивачки) доходів та доходів її близьких родичів для придбання нерухомого майна є помилковим, суперечить обставинам справи та спростовується наданими нею поясненнями і документами.
2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції
2.1. Касаційний адміністративний суд рішенням від 04 грудня 2024 року узадоволенні позову ОСОБА_1 відмовив повністю.
2.2. Рішення суду першої інстанції вмотивоване тим, що статтею 128 Конституції України установлено умову, що призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, процедура якого визначена Законом № 1402-VIII.
2.3. Застосувавши норми частини першої статті 79^4, частин першої та другої                    статті 79^5 глави 3 «Конкурс та призначення на посаду судді» Закону № 1402-VIII (у редакції Закону № 3511-IX), суд першої інстанції зазначив, що встановлені цими нормами процедури, зокрема проведення ВККС співбесіди з визначеним за рейтингом переможцем конкурсу, поширювалися на всіх учасників конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23, без винятків, на що прямо вказано в пункті                           58 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (у редакції Закону № 3511-IX). ВККС провела співбесіду з позивачкою як з переможницею конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів на виконання вимог Закону № 1402-VIII. Висновок ВККС про невідповідність позивачки критерію доброчесності та у зв'язку з цим відмова в наданні рекомендації для призначення на посаду судді не виходить за межі дискреційних повноважень Комісії.
2.4. Суд першої інстанції відхилив довід позивачки про необґрунтованість оскаржуваного рішення, вказавши, щоВККС обґрунтувала висловлений сумнів щодо її відповідності критерію доброчесності виходячи з того, що рівень життя кандидатки на посаду судді та членів її сім`ї не співвідносяться з розміром задекларованих нею доходів та заощаджень. Підставою для цього в оскаржуваному рішенні зазначено, що ОСОБА_1 не надала Комісії документів на підтвердження наявності у неї та членів її сім`ї достатніх коштів для придбання задекларованого майна до проведення співбесіди та під час її проведення. Не були надані ці документи і під час розгляду справи в суді. У зв`язку із цим суд першої інстанції констатував нездатність позивачки як кандидата на посаду судді пояснити та підтвердити доходи, за рахунок яких придбане подароване їй нерухоме майно її близькими родичами, з якими вона відповідно до її пояснень, наданих Комісії, проживала однією сім`єю до 2021 року.
2.5. Суд першої інстанції не знайшов підстав для визнання обґрунтованим також доводу ОСОБА_1 про проведення з нею співбесіди за відсутності затверджених Єдиних показників оцінки доброчесності та професійної етики судді (кандидата на посаду судді), вказавши, що це стосується процедур суддівської кар`єри, до яких залучається Громадська рада доброчесності, яка у співбесіді з позивачкою не брала участі.
3. Стислий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог
3.1. ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Касаційного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року, в якій просила скасувати це рішення та ухвалити нове рішення про задоволення її позову повністю.
3.2. На обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог  ОСОБА_1 навела такі доводи і аргументи:
- суд першої інстанції неповно встановив обставини, що мають значення для справи, а саме не зіставив часові межі (періоди) виникнення джерел коштів, використаних для придбання задекларованого нею нерухомого майна, з періодами, в яких це майно було придбане. Так, суд не встановив фактичного розміру доходів її родини, зокрема батька ОСОБА_2 у 2019-2022 роках, коли були придбані квартири, щодо походження коштів на придбання яких у Комісії виникли сумніви, а обмежився встановленням обставин щодо грошових коштів (активів), які були зазначені в деклараціях ОСОБА_2 як кандидата на посаду судді (за 2015, 2017, 2018 роки);
- висновок суду першої інстанції, що вона не надала Комісії підтвердження коштів для придбання задекларованого майна та їх джерел, не відповідає доказам у справі, адже на співбесідах 02 квітня 2024 року та 30 квітня 2024 року вона надала відповідні докази, а саме: довідки податкової інспекції, довідки форми ОК-5 з Пенсійного фонду України, витяги з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела / суми нарахованого доходу з 1998 по 2023 рік, сформовані щодо батьків кандидатки, а також довідки про доходи та довідки Пенсійного фонду України про доходи батьків чоловіка кандидатки за 1998-2023 роки, нотаріально завірені пояснення батьків чоловіка про джерела походження коштів на придбання майна, копії договорів на підставі яких кандидатка, її чоловік та син набули нерухоме майно (квартири). Незважаючи на те що на підставі цих документів можна встановити, за рахунок яких джерел / доходів були придбані задекларовані нею квартири, суд першої інстанції не дав їм належної оцінки.
4. Рух апеляційної скарги
4.1. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 16 січня 2025 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року та ухвалою від                               27 лютого 2025 року призначила справу до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
5. Позиція відповідача щодо апеляційної скарги позивачки
5.1. Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
5.2. Обґрунтовує відзив на апеляційну скаргу тими ж підставами, з яких виходив суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.
6. Обставини справи
6.1. Рішенням ВККС від 22 вересня 2017 року № 38/дс-17 ОСОБА_1 було допущено до участі у доборі кандидатів на посаду судді місцевого суду та складення відбіркового іспиту.
6.2. За результатами успішного проходження етапів оголошеного добору ОСОБА_1 включена рішенням ВККС від 01 серпня 2023 року № 45/зп-23 до рейтингів кандидатів на посаду судді місцевого загального суду (місце у рейтингу 22 із загальною кількістю балів 198,5), місцевого господарського суду (місце у рейтингу 19 із загальною кількістю балів 194,5), місцевого адміністративного суду (місце у рейтингу 119 із загальною кількістю балів 179) та зарахована до резервів кандидатів на заміщення вакантних посад суддів усіх трьох юрисдикцій.
6.3. Рішенням Комісії' від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23 оголошено конкурс на зайняття 560 вакантних посад суддів у місцевих судах згідно з додатком 1 для кандидатів на посаду судді, зарахованих до резервів на заміщення вакантних посад суддів місцевих судів, та затверджено Умови проведення конкурсу на зайняття 560 вакантних посад суддів у місцевих судах згідно з додатком. Одночасно визначено, що кандидат для участі в конкурсі має подати копію декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022 рік.
6.4. Рішенням Комісії від 01 грудня 2023 року № 10/дс-23 допущено до участі в оголошеному рішенням від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23 конкурсі на зайняття 560 вакантних посад суддів у місцевих судах кандидатів на посаду судді, зарахованих до резервів на заміщення вакантних посад суддів місцевих судів, згідно з додатком, у якому під порядковим номером 81 зазначено ОСОБА_1 , яка може брати участь на стадії формування рейтингу кандидатів на посади суддів місцевих загальних судів.
6.5. Рішенням ВККС від 12 грудня 2023 року № 167/зп-23 затверджено та оприлюднено на її офіційному вебсайті рейтинг учасників конкурсу на посади суддів місцевих господарських судів у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23. Зокрема, визначено рейтинг кандидатів на посаду судді Господарського суду Закарпатської області, в якому ОСОБА_1 зайняла переможну позицію. 
6.6. 30 грудня 2023 року набрав чинності Закон № 3511-IX, яким розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII доповнено, серед іншого, пунктом 58, який установлює, що ВККС завершує конкурс на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, оголошений її рішенням від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23, за правилами, які діють після набрання чинності Законом № 3511-IX.
6.7. Листом від 21 березня 2024 року № 36-1686/24 позивачку повідомлено про проведення з нею, переможницею конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, співбесіди о 10 годині 02 квітня 2024 року.
6.8. До співбесіди позивачка ознайомилася з матеріалами свого досьє як кандидатки на посаду судді.
6.9. 02 квітня 2024 року Комісія провела співбесіду з ОСОБА_1 , за результатами якої ухвалила протокольне рішення про відкладення співбесіди, позивачці запропоновано до 09 квітня 2024 року надати обґрунтовані письмові пояснення щодо доходів, витрачених на придбання майна, про яке йшлося під час співбесіди. 
6.10. 10 квітня 2024 року на адресу Комісії надійшли письмові пояснення                            ОСОБА_1 від 08 квітня 2024 року з додатками.
6.11. За результатами проведеної 30 квітня 2024 року співбесіди Комісія у складі колегії № 3 ухвалила рішення № 461/дс-24 про відмову у внесенні рекомендації до ВРП про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Господарського суду Закарпатської області у зв`язку з наявністю обґрунтованого сумніву щодо її відповідності критеріям професійної етики та доброчесності, зважаючи на обставини, викладені у пунктах 31-39 цього рішення.
6.12. У цих пунктах рішення зазначено таке:
«31. Згідно з даними декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування кандидата, за 2022 рік та наданими письмовими поясненнями ОСОБА_1 та членами її сім`ї задекларовано такі об`єкти нерухомого та рухомого майна: 
квартира АДРЕСА_5 (40,5 м^2) загальною вартістю 237 770 грн; 
квартира АДРЕСА_1 (64,2 м^2) загальною вартістю 1 083 942 грн; 
квартира АДРЕСА_2 (52,5 м^2) загальною вартістю                  625 800 грн; 
квартира АДРЕСА_3 (28,4 м^2) загальною вартістю 352 619 грн; 
квартира АДРЕСА_4 (55,2 м^2) загальною вартістю 300 000 грн; 
вантажно-пасажирський автомобіль «IVECO DAILY 60C15» 2008 року випуску; 
вантажно-пасажирський автомобіль «IVECO DAILY 60C15» 2008 року випуску; 
вантажно-пасажирський автомобіль «IVECO DAILY 60C15» 2013 року випуску, 
автомобіль «MERCEDES BENZ 318CDI» 2007 року випуску, 
автомобіль «MAZDA 3» 2007 року випуску вартістю 103 000 грн.
32. Стосовно витрат на придбання квартир у м. Львові на загальну суму близько 2 600 000 грн кандидат пояснила, що вказані об`єкти нерухомості були придбані її батьками за рахунок зароблених та накопичених коштів, в тому числі отриманих у 2012 році від продажу трикімнатної квартири у м. Мостиську за ціною 358 800 грн, що в еквіваленті становило 45 000 дол. США.
33. Як зазначила під час співбесіди кандидат, у 2017 році розмір коштів від продажу вказаної квартири з огляду на зміну валютного курсу становив 1 200 000 грн, що забезпечило можливість придбання у 2017 році майнових прав на низку об`єктів нерухомості у м. Львові.
34. Комісія визнає непереконливими пояснення кандидата щодо грошових активів батьків та можливості придбання згаданих квартир у Львові з огляду на таке.
35. Згідно з даними декларації батька кандидата ОСОБА_2 за 2015 рік грошові активи його сім`ї, в тому числі кандидата, становили 200 000 грн та були наявні фінансові зобов`язання у вигляді отриманого 20 жовтня 2006 року кредиту у розмірі 26 903 грн. Таким чином, сума заощаджень батьків кандидата у 2015 році, з урахуванням коштів від продажу квартири у м. Мостиську становила 200 000 грн, що в еквіваленті - 8 333 дол. США.
36. Згідно з даними декларації батька кандидата ОСОБА_2 за 2017 рік грошові активи його сім`ї, в тому числі кандидата, становили 320 000 грн, що в   еквіваленті - 11 510 дол. США.
37. Згідно з даними декларації батька кандидата ОСОБА_2 за 2018 рік грошові активи його сім`ї, в тому числі кандидата, становили 450 000 грн, що в еквіваленті - 16 250 дол. США.
38. Наведене викликає у Комісії обґрунтований сумнів щодо можливості придбання батьками нерухомого майна на користь кандидата вартістю близько 2 600 000 грн.
39. На переконання Комісії, відповідність рівня життя кандидата на посаду судді та членів його сім`ї не співвідносяться з розміром задекларованих ними доходів та заощаджень».
6.13. Листом ВККС від 16 травня 2024 року № П-2782/24 рішення направлено на електронну адресу позивачки, яка цього ж дня отримала його.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Заслухавши суддю-доповідачку, дослідивши матеріали справи та наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити з огляду на таке.
7. Щодо підстав і порядку оскарження рішення ВККС про відмову в наданні рекомендації про призначення на посаду судді
7.1. Частиною другою статті 128 Конституції України визначено, що призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.
7.2. Відповідно до частини першої стаття 69 Закону № 1402-VIII (тут і надалі - у редакції на час виникнення спірних правовідносин - проведення співбесіди та ухвалення спірного рішення) на посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою відповідно до рівня, визначеного Національною комісією зі стандартів державної мови.
7.3. Проведення добору кандидатів для призначення на посаду судді, у тому числі організація проведення щодо них спеціальної перевірки відповідно до закону та приймання кваліфікаційного іспиту покладено на ВККС (пункт 2 частини першої статті 93 Закону № 1402-VIII). 
7.4. Частиною першою статті 92 Закону № 1402-VIII визначено, що ВККС є державним колегіальним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України.
7.5. Згідно з пунктами 3, 10 частини першої статті 93 Закону № 1402-VIII до повноважень ВККС належать, зокрема, внесення до Вищої ради правосуддя рекомендації про призначення кандидата на посаду, інші повноваження, визначені законом.
7.6. З моменту прийняття у 2016 році Закон № 1402-VIII у статті 70 визначав стадії добору і призначення на посаду судді від рішення ВККС про оголошення доборудо видання відповідного указу Президента України про призначення, в межах яких не передбачалося проведення Комісією співбесіди з переможцями конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевого суду.
7.7. Законом № 3511-IX, який набрав чинності 30 грудня 2023 року, внесено зміни до Закону № 1402-VIII, зокрема, викладено в новій редакції розділ IV «Порядок зайняття посади судді» та доповнено пунктами 57-61 розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення». 
7.8. За змістом абзацу першого пункту 58 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII Комісія завершує конкурс на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, оголошений її рішенням від 14 вересня 2023 року                        № 95/зп-23, за правилами, які діють після набрання чинності Законом № 3511-IX.
7.9. У такий спосіб законодавець запобіг правовій невизначеності щодо регламентації процедури конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, що розпочався за іншими правилами до набрання чинності                                      Законом № 3511-IX, отже нівелював підґрунтя для оспорення результатів конкурсу з таких підстав.
7.10. Після набрання чинності 30 грудня 2023 року Законом № 3511-IX за змістом частини першої статті 70 Закону № 1402-VIII добір на посаду судді місцевого суду (далі - добір на посаду судді) здійснюється в порядку, визначеному цим Законом поетапно - починається з оголошення добору на посаду судді та завершується зарахуванням кандидатів на посаду судді до резерву на зайняття вакантних посад суддів. 
7.11. Конкурс на зайняття вакантної посади судді проводиться відповідно до цього Закону та положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, що затверджується ВККС, з дотриманням вимог законодавства про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків (частина перша статті 79 Закону                        № 1402-VIII). 
7.12. Для проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді ВККС ухвалює рішення про його оголошення, розміщує (оприлюднює) відповідну інформацію на своєму офіційному вебсайті та офіційному вебпорталі судової влади України (частина друга статті 79 Закону № 1402-VIII).
7.13. ВККС проводить конкурс на зайняття вакантних посад суддів місцевого суду - на основі рейтингу кандидатів на посаду судді та суддів, які виявили намір бути переведеними до іншого місцевого суду відповідно до статті 82 цього Закону (частина перша статті 79^2 Закону № 1402-VIII).
7.14. Відповідно до частин першої та другої статті 79^5 Закону № 1402-VIII після визначення переможця конкурсу ВККС на своєму засіданні проводить з ним співбесіду. За результатами співбесіди ВККС ухвалює: 1) рішення про рекомендацію або про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді; 2) рішення про рекомендацію про переведення судді (якщо переможцем конкурсу на посаду судді місцевого суду став суддя).
7.15. ВККС ухвалює вмотивоване рішення про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді в разі наявності обґрунтованого сумніву щодо його відповідності критеріям доброчесності чи професійної етики. У такому разі переможцем конкурсу визначається наступний у рейтингу кандидат (частина третя статті 79^5 Закону № 1402-VIII).
7.16. Згідно із частиною четвертою статті 101 Закону № 1402-VIII палати та колегії ВККС ухвалюють свої рішення від імені ВККС, зазначаючи склад палати чи колегії, який розглядав конкретну справу.
7.17. Рішення ВККС, палат та колегій Комісії викладаються у письмовій формі. У рішенні зазначаються дата і місце ухвалення рішення, склад Комісії (палати, колегії), питання, що розглядалося, мотиви ухваленого рішення, результати поіменного голосування членів Комісії. Рішення підписується головуючим і членами Комісії (палати, колегії), які брали участь у його ухваленні (частина п`ята статті 101 Закону № 1402-VIII). 
7.18. Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом. Рішення ВККС щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією. 
7.19. Пунктом 48 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII визначено, що рішення ВККС оскаржуються відповідно до статті 88 цього Закону.
7.20. Так, частиною другою статті 88 Закону № 1402-VIII визначено, що суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України.
7.21. Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
7.22. Судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх дискреційних повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, зокрема чи діяли вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, а саме з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
7.23. Якщо суд установить, що діяльність органу державної влади не відповідає хоча б одному з визначених у частині другій статті 2 КАС України критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо така діяльність порушує права, свободи та інтереси позивача (див. подібний підхід щодо критеріїв оцінки судом рішення ВККС, застосований у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2024 року у справі                   № 990/124/24, від 14 листопада 2024 року у справах № 990/71/24 та № 990/139/24, від 28 листопада 2024 року у справі № 990/92/24, від 13 лютого 2025 року у справі      № 990/74/24).
8. Щодо дискреції ВККС при оцінці кандидата у процедурі конкурсу на зайняття вакантної посади судді
8.1. Слід наголосити, що хоча у процедурах добору на посаду судді та конкурсу на зайняття вакантної посади судді ВККС як уповноважений суб`єкт владних повноважень діє та ухвалює рішення відповідно до визначених Законом № 1402-VIII дискреційних повноважень, межі цієї дискреції не можуть бути неосяжними та повинні підлягати зовнішньому публічному нагляду, зокрема судовому контролю.
8.2. Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.
8.3. Мета дискреції (розсуду) адміністративного органу зводиться до того, що:
по-перше, завдяки дискреції забезпечується індивідуалізація та справедливість вирішення тих або інших справ, оскільки вони розглядаються в межах конкретних обставин, які можуть бути враховані відповідним суб`єктом;
по-друге, такі повноваження сприяють адміністративній гнучкості, дозволяючи адміністративним органам, які приймають рішення, адаптуватися до мінливих обставин та пріоритетів (за умови дотримання обмежень законності та розумності) та сприяють підвищенню ефективності (раціональності) та оперативності управлінської діяльності;
по-третє, дискреція дозволяє максимально повно врахувати права, свободи та інтереси приватної особи і, особливо, під час їх зважування з публічним інтересом.
8.4. Проте дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
8.5. З приводу можливості оцінки судами актів та дій органів державної влади під час виконання ними дискреційних повноважень Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях послідовно формулював правові висновки, згідно з якими у таких випадках судовий контроль є обмеженим.
8.6. Зокрема, ЄСПЛ указав, що за загальним правилом національні суди повинні утримуватися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору [рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus), заяви № 32181/04 та № 35122/05, пункти 156, 157; у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria), заява № 38780/02, пункти 47-56; у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom), заява № 19178/91, пункт 44].
8.7. Звертаючись до своїх попередніх висновків, Велика Палата Верховного Суду визнає необхідним здійснювати судовий контроль за реалізацією дискреційних повноважень, але такий контроль є обмеженим. Узагальнено критерії реалізації адміністративним органом дискреції залежно від обставин справи визначають за допомогою таких питань:
- чи переслідував орган легітимну мету та чи діяв прозоро і в якомога послідовний спосіб (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі 9901/378/19);
- чи дотримано процедурних гарантій (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 9901/378/19);
- чи належно вмотивоване рішення (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 9901/243/19, від 08 липня 2020 року у справі               № 9901/251/19);
- чи не є рішення (висновки) адміністративного органу свавільними (довільними), нераціональними, не підтвердженими доказами або ж помилковими щодо фактів; необ`єктивними або явно несправедливими (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 9901/383/19).
8.8. Комітет Міністрів Ради Європи сформулював принципи, які слугують змістовними гарантіями ухвалення справедливого рішення. Здійснюючи дискреційні повноваження адміністративний орган: переслідує лише ту мету, задля якої його наділено такими повноваженнями: дотримується принципу об`єктивності й безсторонності, враховуючи лише ті чинники, які стосуються конкретної справи; дотримується принципу рівності перед законом, не допускаючи несправедливої дискримінації; забезпечує належну рівновагу між несприятливими наслідками, які його рішення може мати для прав, свобод чи інтересів осіб, та переслідуваною при цьому метою: приймає своє рішення в межах строку, прийнятного під кутом зору питання, яке вирішується; забезпечує послідовне застосування загальних адміністративних приписів з одночасним урахуванням конкретних обставин кожної справи.
8.9. Подібні за своєю суттю принципи щодо дотримання мети повноваження, безсторонності, рівності та недискримінації, пропорційності, розумності строку, обґрунтованості закріплені у частині другій статті 2 КАС України.
8.10. Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) уможливлює здійснення судом перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.
8.11. Практика ЄСПЛ свідчить, що надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права, і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, та порядок її здійснення з урахуванням законної мети цього заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання [див. рішення від 02 листопада 2006 року у справі «Волохи проти України», заява                               № 23543/02, від 02 серпня 1984 року у справі «Мелоун проти Сполученого Королівства» (Malone v. the United Kingdom), заява № 8691/79].
8.12. Як верховенство права за статтею 8 Конституції України слід розуміти, зокрема, механізм забезпечення контролю за використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій державної влади.
8.13. Згідно з висновком Конституційного Суду України цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості  у особи передбачати дії цих органів (абзац третій підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 8 червня 2016 року № 3-рп/2016).
8.14. Принцип юридичної визначеності як один з елементів верховенства права не виключає визнання за органом публічної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними [див. Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня                   2018 року № 7-р/2018 (справа № 1-123/2018 (4892/17)].
8.15. Очевидно, що у процесі прийняття рішення на підставі дискреції мають бути враховані також і фактичні обставини, які супроводжують цей процес. У разі якщо відповідний орган користується своїм дискреційним повноваженням, він не повинен допускати помилок при констатації юридичних фактів. Помилки в оцінці фактичних обставин, неправильні розрахунки, проведені ним, - все це може викликати незаконність (протиправність) прийнятого на підставі дискреції рішення. Подібні наслідки викликають також і випадки, коли під час прийняття акта на підставі дискреції адміністративний орган допускає очевидні прорахунки в оцінках. Очевидна та своєчасно не виправлена помилка уповноваженого адміністративного органу щодо фактичних обставин при прийнятті рішення на підставі дискреції також може свідчити про наявність ознак зловживання владою.
8.16. Зокрема, зловживання дискрецією має місце, коли її здійснення не спрямоване на передбачені законом цілі або коли при її здійсненні належним чином не враховано відповідні властиві їй критичні аспекти. Повноваження завжди надаються адміністративному органу не в його власних інтересах і не в інтересах окремого громадянина, а з метою задоволення публічних інтересів. Якщо суб`єкт застосування дискреції використовує повноваження з іншою метою, ніж досягнення публічного інтересу, то він діє протиправно і його протиправні дії (рішення) можуть бути оскаржені в суді.
8.17. Слід ураховувати, що межі дискреції ВККС у процедурі конкурсу на заняття вакантної посаду судді місцевого суду, зокрема і прийняття рішення за результатами проведення співбесіди з кандидатами, які посіли переможне місце за рейтингом до відповідного суду, не є неосяжними, адже Комісії належать реалізовувати такі повноваження, керуючись принципом верховенства права та презумпцією відповідності кандидата на посаду судді критеріям доброчесності та професійної етики, а також з послідовним дотриманням вимог щодо вмотивованості рішення Комісії, врахування або обґрунтованого спростування Комісією пояснень кандидата на посаду судді.
9. Щодо суті спору
Щодо меж перегляду оскаржуваного рішення ВККС 
9.1. Відповідно до частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII рішення ВККС, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 
1) склад членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;
2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання;
3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;
4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
9.2. ОСОБА_1 у апеляційній скарзі не оспорює повноважності складу ВККС, яка ухвалила оскаржуване рішення, належності підписання оскаржуваного рішення. Також відсутні підстави для його перегляду за пунктом 3 частини третьої цієї статті.
9.3. За наведеного Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення на підставі пунктів 1-3 частини третьої статті 88 Закону                      № 1402-VIII.
9.4. Водночас оскаржуване рішення ВККС з урахуванням доводів позивачки у цій справі потребувало здійснення судом всебічної оцінки на предмет відповідності його вимогам, визначеним пунктом 4 частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII. 
Щодо вмотивованості рішення ВККС
9.5. Щодо добору і підвищення по службі суддів у пункті 44 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки зазначено, що рішення, які стосуються добору та підвищення суддів по службі, мають ґрунтуватися на об`єктивних критеріях, які попередньо визначені законом чи компетентними органами влади. Прийняття таких рішень має базуватися на заслугах з урахуванням кваліфікації, вмінь та потенціалу, необхідних для вирішення справ при застосуванні закону, зберігаючи повагу до людської гідності.
9.6. Велика Палата Верховного Суду акцентує, що відповідно до частин другої та третьої та статті 79^5 Закону № 1402-VIII ВККС може відмовити в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді виключно у разі наявності у неї обґрунтованого сумніву щодо відповідності цього кандидата критеріям доброчесності чи професійної етики.
9.7. За змістом частини дев`ятої статті 69 Закону № 1402-VIII кандидат на посаду судді відповідає критерію доброчесності, якщо відсутні обґрунтовані сумніви у його незалежності, чесності, неупередженості, непідкупності, сумлінності, у дотриманні ним етичних норм, у його бездоганній поведінці у професійній діяльності та особистому житті, а також щодо законності джерел походження його майна, відповідності рівня життя кандидата на посаду судді або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата на посаду судді його попередньому статусу
9.8. У пунктах 8.4 - 8.6. Положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, затвердженого рішенням ВККС від 02 листопада 2016 року                                     № 141/зп-16 (у редакції, чинній на час ухвалення спірного рішення ВККС; далі - Положення про проведення конкурсу № 141/зп-16), регламентовано порядок, за яким Комісії належить з`ясувати питання наявності / відсутності обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата на посаду судді критеріям доброчесності чи професійної етики.
9.9. За змістом цих приписів дані щодо відповідності кандидата критеріям доброчесності та професійної етики та пов`язана із цим інформація обговорюються під час співбесіди. Співбесіда складається з таких етапів: оголошення доповіді членом Комісії; надання кандидату можливості доповнити, уточнити чи спростувати оголошену в доповіді інформацію; послідовне обговорення з кандидатом даних щодо його відповідності критеріям доброчесності та професійної етики і пов`язана із цим інформація. Під час обговорення доповідач і члени Комісії ставлять кандидату запитання, на які він надає відповіді і пояснення.
9.10. Отже, з урахуванням приписів частини дев`ятої статті 69 Закону № 1402-VIII оцінювання кандидата на посаду судді за критерієм доброчесності здійснюється ВККС фактично лише за внутрішнім переконанням, що об`єктивно зумовлює підвищені вимоги до мотивування (обґрунтованості) відповідних сумнівів Комісії та рішень ВККС у процедурі конкурсу на зайняття вакантної посади судді, зокрема рішень у яких Комісія констатувала наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата критеріям доброчесності чи професійної етики.
9.11. Слід ураховувати, що поняття «обґрунтовані сумніви» в адміністративному судочинстві означає, що сумніви повинні бути підкріплені конкретними фактами або доказами, які можуть викликати сумнів у правильності або законності певного рішення, дії чи бездіяльності, а також достовірності наданих (в цьому випадку) кандидатом на посаду судді відповідних пояснень, які Комісія ставить під сумнів. Ці сумніви не можуть бути простою підозрою чи відчуттям членів Комісії, а повинні базуватись на реальних фактах або обставинах, що дозволяють обґрунтовано сумніватися в певних подіях, фактах чи твердженнях.
9.12. Це означає, що сумніви не можуть бути просто суб`єктивними, вони повинні мати об`єктивну основу (мають підтверджуватися фактичними даними, документами, розрахунками, ґрунтуватися на доказах), яка може бути перевірена і оцінена судом.
9.13. Тому мотиви відмови у наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді не мають бути формальними, номінальними чи декларативними тощо. Такі підстави мають містити змістовну, якісну інформацію про претендента на цю посаду, про його життя, відповідність поведінки морально-етичним нормам, про репутацію тощо.
9.14. Умотивованість рішення ВККС про відмову у внесенні рекомендацій до ВРП про призначення кандидата на посаду судді є не лише формальним дотриманням вимог закону, а й принципу правової визначеності у питанні встановлення законності підстав такої відмови.
9.15. Належна мотивація рішення ВККС (як форма зовнішнього вираження дискреційних повноважень) дає можливість перевірити, як саме (за якими ознаками) відбувалася процедура вирішення цього питання.
9.16. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що не може бути визнано вмотивованим рішення ВККС про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді, у якому поряд з обґрунтуванням сумнівів у його доброчесності Комісія не навела належного аналізу пояснень кандидата та мотивів відхилення / врахування його доводів.
Щодо застосування вимог до вмотивованості рішення ВККС у цій справі
9.17. У спірному рішенні ВККС відмовила у рекомендуванні ОСОБА_1 для призначення на посаду судді Господарського суду Закарпатської області через наявність обґрунтованого сумніву у відповідності кандидатки високим стандартам доброчесності та професійної етики, які встановлюються для судді, зазначивши, що, на переконання Комісії, відповідність рівня життя кандидата на посаду судді та членів її сім`ї не співвідноситься з розміром задекларованих ними доходів та заощаджень. 
9.18. Водночас саме мотивування такого висновку зводилося до вибіркового наведення у пунктах 31 - 37 спірного рішення окремих даних з декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі -декларація), поданої ОСОБА_1 за 2022 рік, та відповідних декларацій її батька ОСОБА_2 за 2015, 2017, 2018 роки, без надання належної оцінки цим відомостям з урахуванням пояснень кандидатки щодо доходів членів її сім`ї та батьків її чоловіка і без грунтовного аналізу поданих нею документів [довідок Городецької об`єднаної державної податкової інспекції про доходи ОСОБА_2 з 2005 по 2015 роки, витягів з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела / суми нарахованого доходу з 1998 по 2023 роки, сформованих щодо батьків кандидатки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , довідок форми ОК-5 з Пенсійного фонду України, а також довідок про доходи та довідок Пенсійного фонду України про доходи батьків чоловіка кандидатки за 1998-2023 роки, нотаріально завірених пояснень батьків чоловіка про джерела походження коштів на придбання майна, копій договорів, на підставі яких кандидаткою, її чоловіком та сином набуте нерухоме майно (квартири)].
9.19. Як убачається зі спірного рішення, Комісія з`ясовувала під час співбесіди обґрунтованість витрат та походження коштів на набуття / придбання ОСОБА_1 та членами її сім`ї протягом 2019-2022 років п`яти квартир у місті Львові:
1) квартира АДРЕСА_5 (40,5 м^2) загальною вартістю 237 770 грн, право власності на яку набуте чоловіком кандидатки у                      2021 році; 
2) квартира АДРЕСА_1 (64,2 м^2) загальною вартістю 1 083 942 грн, право власності на яку набуте сином кандидатки у 2021 році на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна; 
3) квартира ^АДРЕСА_6 ) загальною вартістю 625 800 грн, право власності на яку набуте кандидаткою у 2019 році за договором дарування, дарувальником якої була мати кандидатки ОСОБА_3 ; 
4) квартира АДРЕСА_3 (28,4 м^2) загальною вартістю 352 619 грн, право власності на яку набуте кандидаткою у 2022 році за договором дарування, дарувальником якої була мати кандидатки ОСОБА_3 ; 
5) квартира АДРЕСА_4 (55,2 м^2) загальною вартістю 300 000 грн, право власності на яку набуте кандидаткою у 2022 році за договором дарування, дарувальником якої була мати кандидатки ОСОБА_3 . 
9.20. Отже, за даними, зазначеними ОСОБА_1 у декларації за 2022 рік, протягом 2019-2022 років власне кандидатка, її чоловік та син набули у власність квартири загальною вартістю щонайменше 2 600 131 грн, дві з яких їй подарувала мати загальною вартістю 652 619 грн та одну бабуся, представником якої була мати кандидатки, вартістю 625 800 грн (загальна вартість подарованих квартир становить 1 278 419 грн).
9.21. Крім того, Комісія зазначила про декларування кандидаткою та членами її сім`ї п`яти автомобілів 2007-2013 років випуску, три з яких є вантажно-пасажирськими автомобілями.
9.22. Кандидатка під час співбесіди пояснила стосовно витрат на придбання квартир у м. Львові, що зазначені об`єкти нерухомості були придбані її батьками за рахунок зароблених та накопичених коштів, у тому числі отриманих у 2012 році від продажу трикімнатної квартири у м. Мостиську за ціною 358 800 грн, що в еквіваленті на момент відчуження становило 45 000 дол. США.
9.23. Водночас Комісія, аргументовано відхиливши її посилання на покриття більшості витрат на купівлю цього нерухомого майна за рахунок продажу батьками іншої квартири в 2012 році, безпідставно залишила поза оцінкою доводи ОСОБА_1 і відповідні документи, що підтверджували значний дохід її батьків, пославшись вибірково лише на дані про грошові активи з декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданих батьком кандидатки ОСОБА_2 за 2015, 2017, 2018 роки.
9.24. Так, згідно з даними у витягах з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела / суми нарахованого доходу, сформованих щодо батьків кандидатки - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за період з 2019 по 2022 рік, коли кандидат набула перелічені у спірному рішенні квартири, їх сукупний нарахований / задекларований дохід становив щонайменше 3,5 млн грн, про що наголошувала кандидатка у письмових поясненнях, поданих до Комісії 10 квітня 2024 року, тобто завчасно - до проведення повторної співбесіди 30 квітня 2024 року.
9.25. Крім того, кандидатка пояснювала та надавала підтверджуючі документи, що її батьками - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у 2015 році сукупно отримано дохід близько 560 тис. грн, у 2016 році - 490 тис. грн, у 2017 році - 560 тис. грн, у 2018 році - 990 тис. грн.
9.26. Загалом за поясненнями ОСОБА_1 сукупний дохід її батьків у 2015-2022 роках, що становив трохи більше 6 млн грн, значно перевищує загальну вартість задекларованого кандидаткою на посаду судді нерухомого майна (п`яти квартир) (більше ніж на 3,5 млн грн), яке набуте нею, її чоловікам та сином у 2019-2022 роках. 
9.27. До того ж, як пояснювала Комісії кандидатка, дві із цих квартир були придбані за допомогою батьків її чоловіка - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , сукупний дохід яких у 2013-2021 роках (зарплатня і пенсія) становив більше 3 млн грн, на підтвердження чого, як зазначалось вище, Комісії до проведення повторної співбесіди 30 квітня 2024 року було надано довідки про доходи та довідки Пенсійного фонду України про доходи батьків чоловіка кандидатки за 1998-2023 роки, нотаріально завірені пояснення батьків чоловіка про джерела походження коштів на придбання майна тощо.
9.28. За наявності в розпорядженні ВККС таких відомостей, пояснень ОСОБА_1 та документів на підтвердження доходів її батьків висновок про невідповідність рівня життя кандидата на посаду судді та членів його сім`ї розміру задекларованих ними доходів та заощаджень мав ґрунтуватися на ретельному аналізі Комісією серед іншого:
- правовстановлюючих документів та підстав набуття кандидаткою та членами її сім`ї зазначеного нерухомого майна;
- документів, що підтверджують доходи та витрати кандидатки на посаду судді і членів її сім`ї та період таких витрат, зокрема платіжних документів, на підставі яких набуто право власності на об'єкти нерухомого майна;
- зіставлення даних про доходи (а не тільки грошові активи на кінець звітного періоду декларанта) і витрати, вартість набутого майна кандидатки та членів її сім`ї, набуті у певний період, з`ясування їх співмірності тощо.
9.29. Проте зміст спірного рішення засвідчує, що такого аналізу Комісія не зробила.
9.30. Так само Комісія безпідставно залишила поза увагою та не надала мотивованої оцінки поясненням кандидатки як щодо джерел походження коштів її батьків та батьків її чоловіка, так і щодо підстав набуття задекларованого нею майна.
9.31. У контексті наведеного Велика Палата Верховного Суду наголошує, що визначальним критерієм правомірності рішення ВККС про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді в аспекті його відповідності частині третій статті 79^5 Закону № 1402-VIII є встановлення Комісією обставин, які стали підставою для відмови в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді, та мотивів, з яких ВККС дійшла відповідних висновків.
9.32. Тобто у процедурі розгляду Комісією питання про надання чи відмову у наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді негативне рішення має містити не лише посилання на визначені законом підстави відмови у наданні рекомендації, а й мотиви, з яких ВККС дійшла висновку про наявність обставин, з якими пов`язується обґрунтований сумнів щодо відповідності кандидата на посаду судді критерію доброчесності чи професійної етики.
9.33. Якщо певна, не заборонена законом, поведінка судді (кандидата на посаду судді) може розглядатися компетентними органами, зокрема ВККС, як така, що не відповідає вимогам доброчесності та професійної етики судді (кандидата на посаду судді), тоді законом або ж цим органом мають бути сформульовані достатньо чіткі об`єктивні критерії (показники / індикатори) для оцінки відповідності поведінки судді (кандидата на посаду судді) вимогам доброчесності та професійної етики [див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2024 року у справі                           № 990/2/24 (провадження № 11-88заі24)]. 
9.34. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що обставини, з якими ВККС пов`язує відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді, повинні бути об`єктивними, реальними, вагомими (істотними) і негативними настільки, щоб не лише викликати сумнів у відповідності кандидата критерію доброчесності чи професійної етики. Ці обставини мають оцінюватися також з погляду можливості їх негативного впливу на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з таким призначенням.
9.35. Прийняття суб`єктом владних повноважень, хоча і в межах дискреційних повноважень, невмотивованого рішення є підставою для визнання такого рішення протиправним (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від                               17 червня 2020 року у справі № 9901/980/18).
9.36. За наведеного відсутність у спірному рішенні відповідача докладного аналізу і мотивованого відхилення доводів кандидатки на посаду судді, які подано завчасно та вони не є очевидно необґрунтованими, не може бути визнана незначною формальністю або недоліком, що не має істотного значення та не впливає на законність і обґрунтованість такого рішення ВККС в цілому.
9.37. Втручання спірними рішеннями ВККС у гарантоване статтею 8 Конвенції право позивачки на повагу до особистого життя, в аспекті доступу до обраної професії та можливості встановлювати і розвивати стосунки професійного характеру, не було необхідним і пропорційним, оскільки сталося без належного з`ясування та обґрунтування підстав, не мотивовано належним чином із наданням оцінки поясненням кандидата на посаду судді.
9.38. Наведеного жодним чином не спростовують і не можуть спростувати посилання відповідача на дискрецію ВККС у спірних правовідносинах, адже жодним чином не звільняють Комісію від обов`язку належним чином мотивувати (обґрунтувати) рішення, у якому вона констатувала наявність обґрунтованого сумніву щодо доброчесності кандидата на посаду судді.
Щодо недотримання процедурних гарантій під час співбесіди з кандидатом на посаду судді 
9.39. Велика Палата Верховного Суду не може не врахувати, що на підготовку пояснень із великим обсягом документів і розрахунків, які стосуються достатньо великої кількості об'єктів нерухомого майна, кандидатці за наслідками проведеної співбесіди 02 квітня 2024 року Комісією був встановлений невиправдано короткий строк - лише сім днів - до 09 квітня 2024 року, тобто фактично лише 5 робочих днів, хоча другу частину співбесіди призначено на 30 квітня 2024 року.
9.40. Наведена обставина спотворює принцип змагальності, а також свідчить про те, що Комісія мала більш ніж достатньо часу для опрацювання наданих нею матеріалів і зобов`язана була відобразити їх змістовну оцінку у рішенні за результатами співбесіди з ОСОБА_1 .
9.41. Слід зауважити, що оголошуючи перерву у співбесіді для подання кандидатом на посаду судді додаткових пояснень ВККС не позбавлена права повідомити йому які саме конкретно обставини потребують додаткових пояснень/уточнень та зазначити орієнтовний перелік документів, які кандидату слід надати Комісії до дати наступної співбесіди.
10. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
10.1. З огляду на наведене Велика Палата Верховного Суду вважає, що спірне рішення ВККС не відповідає вимогам частини третьої статті 79^5 Закону № 1402-VIII щодо вмотивованості, а також критеріям обґрунтованості та розсудливості, визначеним статтею 2 КАС України, що є підставою для визнання його протиправним і скасування.
10.2. Натомість суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам справи та доводам позивачки щодо невмотивованості висновків у спірному рішенні ВККС, відтак дійшов передчасних і неправильних висновків про відмову у задоволенні позовних вимог, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення за результатами його апеляційного перегляду та ухвалення нового рішення - про задоволення позову. 
10.3. За приписами пункту 1 частини четвертої статті 266 КАС України Верховний Суд за наслідками розгляду адміністративних справ, визначених частиною другою цієї статті, може визнати акт, зокрема, ВККС протиправним та нечинним повністю або в окремій його частині.
10.4. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
10.5. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
10.6. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 317 КАС України).
10.7. Оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують викладені у рішенні суду першої інстанції висновки, то апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нової постанови - про задоволення позовних вимог. 
11. Судові витрати
11.1. Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 139, 266, 308, 310, 315, 317, 322, 325 Кодексу 
адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі № 990/199/24 скасувати.
3. Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
4. Визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії 
України від 30 квітня 2024 року № 461/дс-24, яким відмовлено у внесенні рекомендації Вищій раді правосуддя про призначення 
ОСОБА_1 на посаду судді Господарського суду Закарпатської області.
5. Зобов`язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України провести повторну співбесіду з ОСОБА_1 , переможницею конкурсу на посади 
суддів місцевих загальних судів, оголошеного рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 19 грудня 2023 року № 177/зп-23.
6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вищої кваліфікаційної комісії 
суддів України (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37316378) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків 
НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору, які складаються із судового 
збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, в розмірі 6 055 (шість 
тисяч п`ятдесят п`ять) грн 66 коп. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та 
оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя | | | | В. Ю. Уркевич
Суддя-доповідачка | | | | Є. А. Усенко
Судді: | | О. О. Банасько | | С. І. Кравченко
| | О. Л. Булейко | | М. В. Мазур
| | Ю. Л. Власов | | С. Ю. Мартєв
| | І. А. Воробйова | | С. О. Погрібний
| | М. І. Гриців | | О. В. Ступак
| | Ж. М. Єленіна | | І. В. Ткач
| | Л. Ю. Кишакевич | | Н. В. Шевцова
| | В. В. Король | |
Відповідно до частини третьої статті 355 Кодексу адміністративного судочинства України постанову оформив суддя Банасько О. О.