Номер провадження: 33/813/766/25
Номер справи місцевого суду: 521/792/25 
Головуючий у першій інстанції Громік Д. Д. 
Доповідач Копіца О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.05.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Копіци О.В., за участю секретаря судового засідання Ровенко А.С., захисника Хараїм О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Харчука О.П., в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 06.02.2025 стосовно:
ОСОБА_1 , який народився  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
- про накладення стягнення за вчинення адміністративногоправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП
установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції ОСОБА_1  визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,а також стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Відповідно до вказаної постанови, 06.01.2025, о 02 год. 45 хв. в м. Одесі, по вул. Євгена Танцюри (Ген. Петрова), 80, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «INTERCAR GOTRUK», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки із застосуванням приладу «Alcotest Drager 7510» прилад 0378. Результат тесту 0,40 % (проміле), чим порушив п. 2.9 а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник Харчук О.П. не погодився із оскаржуваною постановою, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, з огляду на наступне:
- судом 1-ої інстанції не взято до уваги, що в порушення ч. 3 ст. 266 КУпАП та п. 6 Порядку №1103, п. 7 Розділу І Інструкції № 1452/735, ОСОБА_1 після його незгоди із результатом огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», не було направлено для проходження огляду до закладу охорони здоров`я, водночас ОСОБА_1 наполягав на проходженні ним такого огляду, що свідчить про недійсність огляду та як наслідок - відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення; 
- з відеозапису події вбачається, що направлення ОСОБА_1 на огляд до закладу охорони здоров`я йому не вручалось, при цьому факт наявності в матеріалах справи такого направлення, яке не містить відомостей про те, що ОСОБА_1 був ознайомлений з його змістом та воно було вручено йому під підпис, підтверджує дійсність його пояснень щодо незгоди з результатами проведеного огляду за допомогою приладу «Драгер»; 
- працівниками поліції не зафіксовано факт зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 з підстав, наведених у ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», а тому вимога про проходження огляду була безпідставною, а у ОСОБА_1 не виникло обов`язку проходження відповідного огляду; 
- поза увагою суду залишились висновки ЄСПЛ у справ «Карелін проти російської федерації» про те, що протокол не може визнаватись доказом у справі про адміністративне правопорушення;
- суд 1-ої інстанції, надаючи оцінку доводам сторони захисту, викладеним у клопотанні про закриття справи, за відсутності сторони обвинувачення, у разі прийняття рішення про визнання ОСОБА_1 винуватим, перебрав на себе обов`язки щодо підтримання обвинувачення, що є порушенням вимог безсторонності та п. 1 ст. 6 Конвенції. 
Посилаючись на викладене, захисник Харчук О.П. просить постанову суду скасувати та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В судове засідання апеляційного суду 22.05.2025, ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим, не з`явився, клопотань про відкладання розгляду справи не заявляв, при цьому його інтереси представляв захисник Хараїм О.В., яка не заперечувала щодо розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 .
Враховуючи неявку ОСОБА_1 в судове засідання, апеляційний суд, керуючись приписами ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за його відсутності.
Заслухавши пояснення захисника Хараїм О.В., який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги, ретельно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно із ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд критично відноситься до тверджень сторони захисту щодо наявності підстав для закриття провадження стосовно ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю в матеріалах справи належних та допустимих доказів факту порушення останнім п. 2.9 «а» ПДР України та, як наслідок, наявності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вони є безпідставними та, навпаки, спростовуються доказами по справі.
Вимогами п. 2.9 «а» ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України за кваліфікуючими ознаками: керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння повністю доведена та підтверджується повторно дослідженими судом апеляційної інстанції наступними доказами: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №213842 від 06.01.2025 (а.с. 1), відповідно до якого 06.01.2025, о 02 год. 45 хв. в м. Одесі, по вул. Євгена Танцюри (Ген. Петрова), 80, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «INTERCAR GOTRUK», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки із застосуванням приладу «Alcotest Drager 7510» прилад 0378. Результат тесту 0,40% (проміле), чим порушив п. 2.9 а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001; 
- роздруківкою показників застосованого на місці зупинки приладу Drager Alcotest 7510, відповідно до якого результат огляду становить 0,40 ‰ алкоголю (а.с. 5); 
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів Drager Alcotest 7510 (а.с. 6), у якому зафіксовано результат огляду на стан сп`яніння: проба позитивна 0,40 ‰;
- направленням на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 з метою виявлення стану наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 06.01.2025 (а.с. 7);
- відеозаписом події, на якому зафіксований огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу – Drager Alcotest 6810.
Як вбачається із аналізу змісту оскаржуваної постанови суду 1-ої інстанції, всупереч твердженням апелянта, зазначені вище докази були належним чином досліджені, повно та всебічно, та їм була надана відповідна оцінка, на підставі чого суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та наявність в його діях складу зазначеного правопорушення.
Надаючи оцінку твердженням сторони захисту про те, що ОСОБА_1 після його незгоди із результатами огляду на місці зупинки за допомогою алкотестера не було направлено на огляд до медичного закладу, апеляційний суд зауважує на тому факті, що вони спростовуються повторно дослідженим апеляційним судом вищевказаним відеозаписом із нагрудної камери відео-реєстратора співробітників поліції, з якого видно, що ОСОБА_1 поліцейською було повідомлено про порушення ПДР, зокрема, проїзд на заборонений червоний колір світлофора (час: 02:49:20), при цьому в ході спілкування у нього виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема, запах алкоголю з порожнини рота (час: 02:53:10), що й слугувало підставою для висловлення поліцейським пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки.
На проведення огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу Drager Alcotest ОСОБА_1 погодився, пройшов огляд та його результат склав 0,40 ‰ алкоголю в повітрі, що видихається, при цьому, із результатами огляду ОСОБА_1 не погодився, натомість, поліцейські декілька разів пропонували йому пройти огляд у закладі охорони здоров`я (час: 02:56:40), на що ОСОБА_1 чіткої відповіді не дав, водночас, зазначив (мовою оригіналу): «комусь необхідно передати автомобіль» та «ніхто його не забере, мені дзвонити нікому» (час: 02:57:07).
У подальшому, поліцейська, повідомила ОСОБА_1 про те, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, йому роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України, а також ст. 268 КУпАП (час: 02:57:33), водночас ОСОБА_1 ніяких зауважень не висловлював, а лише за фактом складеного протоколу почав наполягати на проходженні огляду в лікарні, проте, поліцейська йому роз`яснила, що протокол вже складено, а тому відсутні підстави для його направлення на огляд до закладу охорони здоров`я (час: 03:18:35). Також ОСОБА_1 вручено копію протоколу та повідомлено, що його відсторонено від керування транспортним засобом. 
В цьому контексті суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що не відповідають дійсності твердження захисника з приводу того, що ОСОБА_1 не було направлено до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння.
Крім того, як передбачено п. 9 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція № 1452/735) з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення, що свідчить про часові обмеження для проходження огляду в закладі охорони здоров`я, а отже дії ОСОБА_1 з вирішення питання щодо передачі автомобіля іншій особі, та його нечітка позиція лише свідчать про намагання уникнути відповідальності за вчинене правопорушення.
Апеляційний суд також не приймає до уваги посилання сторони захисту на недостовірність такого доказу як роздруківка (чек) показників застосованого на місці зупинки приладу Drager Alcotest 7510, оскільки наведений доказ містить всі необхідні реквізити, місце і час проведення тесту, що відповідає зазначеному у протоколі місцю і часу вчинення правопорушення, а також в повній мірі відображає всі необхідні відомості щодо стану сп`яніння ОСОБА_1 . 
Із цих же підстав апеляційний суд зазначає про помилковість висловленої в апеляційній скарзі позиції сторони захисту про порушення поліцейськими процедури проведення огляду на виявлення стану сп`яніння, з огляду на те, що ОСОБА_1 не вручалось письмове направлення для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Окрім того, апеляційний суд в цьому контексті зауважує, що згадана вище Інструкція Інструкції № 1452/735 не містить вимоги про вручення водію відповідного направлення на огляд, а лише містить посилання на те, що форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції (пункт 8 розділу II). Окрім того наведена у додатку 1 до цієї Інструкції форма направлення також не містить відповідної графи про вручення водієві цього направлення. 
Відтак, апеляційний суд доходить переконання про те, що співробітниками поліції в даному випадку, під час здійснення огляду ОСОБА_1 на виявлення стану алкогольного сп`яніння, не було допущено жодних порушень вимог законодавства.
Апеляційний суд також не приймає до уваги доводи скарги щодо відсутності фіксації зупинки транспортного засобу з підстав, наведених у ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», оскільки такі спростовуються відеозаписом події, на якому зафіксовано, що ОСОБА_1 було зупинено за порушення ПДР, а саме: проїзд на заборонений червоний колір, водночас, водій ОСОБА_1 під час складення протоколу не оспорював факт керування транспортним засобом за викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставин. 
Отже, наведене свідчить, що твердження сторони захисту щодо незаконності дій працівників поліції зі складення протоколу про адміністративне правопорушення, є голослівними, оскільки спростовані наявними в матеріалах справи доказами, при цьому зміст протоколу про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, протокол складено уповноваженою на те особою, не містить будь-яких виправлень.
Також на безпідставність доводів апеляційної скарги в частині розгляду справи судом 1-ої інстанції за відсутності сторони обвинувачення, вказує положення ст. 250 КУпАП, якою участь прокурора у справах про порушення правил дорожнього руху прямо не передбачена.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу сторони захисту на те, що уповноважений орган Національної поліції на стадії досудового оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення фактично виконував функцію обвинувачення та разом із протоколом скерував до суду одержані ним письмові докази.
Як видно з матеріалів даної справи, що переглядається в апеляційному порядку, суд не вчиняв жодних процесуальних дій, ініціювання чи здійснення яких у змагальній судовій процедурі належало б до повноважень сторони обвинувачення.
В основу винесеної постанови суд поклав письмові матеріали, надані уповноваженим правоохоронним органом.
Долучені до справи письмові докази були зібрані й задокументовані органом Національної поліції без участі суду. Дії судді і застосована ним процедура жодним чином не вплинули і не могли вплинути на формування сукупності доказів вчинення адміністративного правопорушення.
У справі «FIGURKA v. Ukraine» (№28232/22) ЄСПЛ сформулював позицію, відповідно до якої відсутність сторони обвинувачення під час апеляційного перегляду судом постанови про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за умови дотримання об`єктивного та суб`єктивного критеріїв безсторонності суду, не порушує ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також урахував предмет цієї справи, який стосувався незначного порушення правил дорожнього руху, за яке не передбачено покарання у вигляді позбавлення волі категорії правопорушень, до яких гарантії ст. 6 Конвенції в її кримінальному аспекті з повною суворістю не застосовуються.
З огляду на викладене, розглянувши справу і прийнявши рішення на основі повного, всебічного, об`єктивного й неупередженого дослідження й аналізу матеріалів, направлених правоохоронним органом, доводів та аргументів сторони захисту, суд діяв виключно у межах власної функції - відправлення правосуддя, а тому не вирішення питання про участь прокурора у розгляді справи не впливає на правильно вирішене судом питання про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що дії працівників поліції узгоджуються з вимогами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, а кваліфікація дій ОСОБА_1 відповідає кваліфікуючим ознакам ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже, позиція, яка висловлена в апеляційній скарзі, та процесуальна поведінка ОСОБА_1 , пов`язана з наведенням доводів, які не підтверджені належними і достатніми доказами, та які не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту на власний розсуд з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.
Таким чином, апеляційний суд констатує, що зібрані у справі про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 докази є належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.
Інших істотних та переконливих доводів, які б свідчили про недопустимість доказів, які містяться в матеріалах справи або спростовували висновки судді першої інстанції в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.
У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Враховуючи викладене в своїй сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника Харчука О.П., в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін як законну та обґрунтовану.
Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 283, 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Харчука О.П., в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 06.02.2025 про накладення стягнення на  ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца