КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 363/6070/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7488/2025
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
21 травня 2025 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Мельника Ярослава Ярославовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 26 листопада 2024 року про забезпечення позову у складі судді Лукач О.П.,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Бершадський відділ державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Новохатня Наталія Сергіївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,- 
 
                                                     В С Т А Н О В И В :
 
У листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 , у якому просив: визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №895 від 16 вересня 2024 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріально округу Новохатньою Н.С. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 несплаченої заборгованості зі сплати основного боргу аліментів в розмірі 389 420 грн. 
 
Одночасно із позовною заявою подано заяву про забезпечення позову, шляхом зупинення виконання (стягнення), що здійснюється в рамках виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 Бершадським відділом державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса.
 
Заяву обґрунтовано тим, що 25 вересня 2024 року старшим державним виконавцем Бершадського відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кучанською О.О. при примусовому виконанні виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Новохатньої Н.С №895 від 16 вересня 2024 року було прийнято постанову № ВП НОМЕР_1 про відкриття виконавчого провадження з виконання оскаржуваного напису. 
 
Також, 25 вересня 2024 року державним виконавцем було прийнято постанову про накладення арешту на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання. накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику. 
 
Зазначено, що до Вишгородського районного суду Київської області подано позовну заяву про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №895 від 16 вересня 2024 року.
 
Оскільки, спір стосується саме правомірності виконавчого документа, на підставі якого застосовується стягнення з позивача вважає, що застосування у межах даної справи зазначених у цій заяві заходів забезпечення позову до набрання законної сили рішенням суду по цій справі, дозволить забезпечити дієвий захист прав та інтересів позивача і допоможе запобігти примусовому виконанню на підставі оспорюваного виконавчого документа. Крім того, вказує, що у разі задоволення судом даної заяви права відповідачки не будуть порушені, адже його право не припиняється, реалізація цього права зупиняється на певний час до встановлення істини у спорі, а право відповідача на отримання боргу по аліментах залишається дійсним. Отже, з метою забезпечення балансу інтересів позивача і відповідачки у спірній ситуації, позивач на підставі цієї заяви просить суд розглянути можливість про застосування визначений ним захід забезпечення позову до набрання законної сили рішенням суду у цій справі - зупинити стягнення на підставі виконавчого напису.
 
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 26 листопада 2024 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено. Зупинено виконання (стягнення), що здійснюється в рамках виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 Бершадським відділом державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Новохатньої Н.С. № 895 від 16 вересня 2024 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 несплаченої заборгованості зі сплати основного боргу аліментів в розмірі 389 420 грн, до набрання рішенням суду у цивільній справі № 363/6070/24 законної сили.
 
В апеляційній скарзі адвокат Мельник Я.Я. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 26 листопада 2024 року. Стягнути з ОСОБА_2 витрати на правову (правничу) допомогу та судовий збір.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що представником позивача не було надано достатніх доказів в існування реального ризику неможливості виконання рішення суду, а тому забезпечення є безпідставним. 
 
Звертає увагу суду, що вжиті судом заходи є непропорційними заявленим вимогам. Зупинення стягнення аліментів призводить до порушення прав дітей на своєчасне отримання коштів для їх утримання, що не відповідає принципу найкращих інтересів дитини, визначеного статтею 12 Конвенції ООН про права дитини.
 
Вказує, що в оскаржуваній ухвалі відсутній аналіз доказів, які б підтверджували необхідність забезпечення позову саме шляхом зупинення виконавчого напису про стягнення аліментів. Це порушує вимоги частини 2 статті 151 ЦПК України, яка передбачає обов`язок суду обґрунтовувати рішення.
Зазначено, що застосування заходів забезпечення позову повинно бути пропорційним і враховувати баланс інтересів сторін, щоб запобігти необґрунтованому втручанню у права відповідачки.
 
Окрім цього, виконавчий напис, який стосується стягнення заборгованості з аліментів, спрямований на захист інтересів дітей. Забезпечення позову шляхом зупинення виконання виконавчого напису без урахування інтересів дитини порушує норми статей 3 та 141 Сімейного кодексу України, що гарантують дитині право на належне утримання.
 
Також повідомляє, що  понесені відповідачкою витрати становлять 8 000 грн витрати за надання правової (правничої) допомоги, що підтверджується договором про надання правової (правничої) допомоги та квитанціями.
 
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Мельнікова І.Г. в інтересах ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 26 листопада 2024 року - залишити без змін.
 
Вважає, що оскаржувана ухвала постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують цього. 
 
В судовому засіданні адвокат Мельник Я.Я. в інтересах ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу задовольнити.
 
ОСОБА_2 та представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися про розгляд справи повідомлялися належно.
 
Від начальника Бершадського відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява у якій він просив справу розглядати без участі представника відділу та при її розгляді поклався на розсуд суду.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
 
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Таким вимогам ухвала районного суду відповідає в повній мірі.
 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з такого.
 
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції вважав обґрунтованими вимоги позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, так як невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду та утруднити поновлення порушених прав позивача.
 
Такий висновок районного суду є обґрунтованим враховуючи наступне. 
 
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
 
Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
 
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
 
Після набрання чинності Законом № 2147-VIII частини першу, другу статті 149 ЦПК України викладено в такій редакції: "суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом". Тобто з 15 грудня 2017 року законодавець серед передумов забезпечення позову визначає можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню. Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача. Як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
 
Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
 
Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії (пункти 40 - 43, 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року в справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23)).
 
Позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку (пункт 6 частини першої статті 150 ЦПК України).
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову" роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.
 
Пунктом 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.
 
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з вимогами про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Новохатньої Н.С № 895 від 16 вересня 2024 року, вчиненого на підставі договору між батьками зі сплати основного боргу аліментів в розмірі 389 420 грн.
 
Виходячи із особливості виду забезпечення позову, яке просить застосувати позивач (зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку) підставою для його застосування є оскарження боржником виконавчого документа, оскільки саме по собі оскарження виконавчого документа свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову.
 
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 просив визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. У заяві про забезпечення позову, позивач просив зокрема, зупинити стягнення, яке вже відбувається на підставі виконавчого напису нотаріуса.
 
Встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції, зробив обґрунтований висновок про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується у судовому порядку.
 
Таким чином, застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису№ 895 від 16 вересня 2024 року є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.
 
У своїй апеляційній скарзі представник відповідачки посилається на те, що судом першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову не було враховано, що зупинення стягнення за виконавчим написом призводить до порушення прав дітей на отримання аліментів.
 
Однак, такі доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки предметом розгляду в даній справі не є питання стягнення аліментів. Позивачем оспорюється виконавчий документ, яким є виконавчий напис нотаріуса з підстав незгоди із розміром суми стягнення за цим виконавчим документом, а тому вжитий судом захід забезпечення позову у спосіб зупинення стягнення відповідає вимогам п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.
 
Сам по собі факт зупинення виконання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі, визначеному договором між батьками, не свідчить про реальне порушення прав дітей на утримання, оскільки матеріали справи не містять інформацію, що укладений між батьками договір не є чинним та не підлягає подальшому виконанню, тоді як в даній справі спір виник щодо розміру наявної заборгованості за період 01 березня 2022 року по 21 травня 2024 року.
 
Одночасно, слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.
 
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Мельника Ярослава Ярославовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 26 листопада 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати кладення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.   
 
Повне судове рішення складено 29 травня 2025 року. 

Суддя-доповідач: 

 
Судді: