Справа № 464/1963/24                 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О. В. 
Провадження № 22-ц/811/3592/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді – Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 – ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 стягнення аліментів,
 
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі частки від усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що відповідач не виконує своїх обов`язків щодо утримання дитини.
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнено зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої/неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 березня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 – ОСОБА_3 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що обсяг витрат (в середньому близько 30 000,00 грн на місяць), який здійснюється позивачем на утримання дочки, підтверджено наданими у судовому засіданні поясненнями позивача та її представника. Позивачем доведено невиконання відповідачем у належний спосіб своїх обов`язків по утриманню дитини, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом у цій справі. У свою чергу вважає, що відповідач та його представник не надали контраргументів, які б вказували на завищені позивачем потреби у коштах, котрі необхідно витрачати на дитину. Присуджений судом розмір аліментів, відштовхуючись від розміру прожиткового мінімуму для дітей віком 6 років у сумі 2563,00 грн (ЗУ «Про державний бюджет України на 2024»), не буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Такої суми не вистачить навіть на базові потреби дитини у харчуванні, не враховуючи потреби в сезонному одязі, відвідуванні гуртків, лікуванні за хвороби, відпочинку улітку та іншому оздоровленні тощо Вважає, що позовні вимоги підлягали до задоволення у повному обсязі з у рахуванням наявності у відповідача лише спільної з позивачем однієї дитини та за відсутності інших утриманців, у зв`язку з чим оскаржуване рішення необхідно змінити в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню.
Просить рішення суду змінити. Стягнути на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 аліменти на утримання малолітньої/неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.03.2024 і до досягнення дитиною повноліття. 
Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.
Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам повністю відповідає.
Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю.
Також установлено, що шлюб між сторонами розірвано.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Сімейний кодекс України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.
Згідно з наданих платіжних інструкцій відповідач надавав матеріальну допомогу на дитину а саме, 26 січня 2024 року – 5000,00 грн, 22 лютого 2024 року – 10 000,00 грн, 13 квітня 2024 року – 5000,00 грн.
Встановлено, що доходи відповідача у середньому за 2024 рік становлять 75 000,00 грн, а таких відповідно – 18750 грн, що перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідача віку і є достатнім з урахуванням рівності в утриманні батьків на належне утримання дитини, яка відвідує заклад дошкільної освіти ясла-садок.
Позивачем не доведено понесення витрат на дитину у розмірі 30 000,00 грн щомісячно, оскільки її доходи за відомостями фіскальної служби у середньому становлять 1500 грн щомісячно за 2023 рік а за 2024 рік такі відсутні, документально підтверджені витрати (чеки та платіжні інструкції) за період лютий-березень 2024 року на суму 9514,59 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами підстав для стягнення аліментів в іншому розмірі.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі не знайшли свого підтвердження в ході розгляду скарги.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення. 
       Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2024 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня ухвалення.

Повний текст постанови складено: 20.03.2025

Головуючий         

Судді