УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 квітня 2024 року
м. Київ
 
справа № 487/506/24
провадження № 61-4089ск25 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 27 березня 2024 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа Миколаївська міська рада, про встановлення факту проживання однією сім`єю,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме, не менше як з 2011 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 27 березня 2024 року заяву задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме: не менше як з 2011 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
Особа, яка не брала участі у розгляді справи, - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 27 березня 2024 року.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 09 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року закрито апеляційне провадження у справі.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що на відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Разом із тим, судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між заявником і сторонами спору не може братися до уваги. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі №910/2795/20, від 31 січня 2024 року у справі №199/7376/16-ц і ухвалі Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі №752/4256/17.
ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду Миколаївської області з позовною заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 на земельні ділянки з кадастровим номером 4823380400:04:000:0350 площею 20,0429 га та з кадастровим номером 4823380400:04:000:0352 площею 20,0472 га, призначені для ведення фермерського господарства, розташовані в межах Білозірської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Якщо судом першої інстанції ОСОБА_1 буде наданий такий строк, то він зможе реалізувати своє право на отримання спадщини ОСОБА_3 , вказаної у заповіті, і оскаржуване ним рішення жодним чином не вплине на його права. До того ж ні мотивувальна, ні резолютивна частини оскаржуваного рішення не містять будь-яких висновків щодо прав та обов`язків ОСОБА_1 .
З огляду на викладене, враховуючи обставини справи та наявні докази, а також аргументи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не довів факту порушення судом першої інстанції його прав, свобод, інтересів при ухваленні рішення.
24 березня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 27 березня 2024 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року.
Касаційна скарга мотивована тим, що при розгляді справи Миколаївський апеляційний суд не взяв до уваги цивільну справу Жовтневого районного суду Миколаївської області з позовними вимогами про надання додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , на земельні ділянки з кадастровим номером 4823380400:04:000:0350 площею 20,0429 га та з кадастровим номером 4823380400:04:000:0352 площею 20,0472 га, призначені для ведення фермерського господарства, розташовані в межах Білозірської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Рішення по даній цивільній справі ще не винесено. Спадщину він не зміг прийняти у строки, визначені законом, в зв`язку з тривалим від`їздом на заробітки на захід України, де перебував більше двох років. Рішення суду першої та апеляційної інстанції порушує процесуальні та матеріальні права заявника, так як ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом. В наведеній справі  ОСОБА_2 суд залучив як третю особу, то чому його не залучили як третю особу у справі № 487/506/24.
Щодо касаційного оскарження рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 27 березня 2024 року
Згідно пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
Матеріали касаційної скарги та дані Єдиного державного реєстру судових рішень свідчать, що рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 27 березня 2024 року в апеляційному порядку по суті не переглядалося.
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
Тому у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою в частині оскарження вказаної ухвали слід відмовити.
Щодо касаційного оскарження ухвали Миколаївського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року в справі № 412/1277/2012 зроблено висновок, що «у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 березня 2020 року у справі №160/4130/19 вказано, що «судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/18705/17 вказано, що «відповідно до частини першої статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним». 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року у справі № 619/134/17 зазначено, що «аналізуючи зміст зазначених норм процесуального права, слід дійти висновку, що право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їх права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках. Закриваючи апеляційне провадження, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12 липня 2017 року не вирішувались питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3, яка не є стороною спірного договору та учасником спірних правовідносин. Сторони у справі не посилались, що за договором позики від 07 липня 2015 року ОСОБА_1 були одержані кошти, які використані в інтересах його сім`ї з ОСОБА_3 . Обсяг зобов`язань ОСОБА_3 у зв`язку з прийняттям оскаржуваного рішення не збільшився. З огляду на викладене, оскільки судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 не вирішувались, апеляційний суд закрив апеляційне провадження».
У статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).
Апеляційний суд встановив, що оскаржене ОСОБА_1 рішення в цій справі не містить будь-яких висновків щодо його прав та обов`язків. ОСОБА_1 вважає порушеним своє право на спадщину ОСОБА_3 як спадкоємця за заповітом. Він звернувся до Жовтневого районного суду Миколаївської області з позовною заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом. 
Апеляційний суд зробив правильний висновок, що якщо судом ОСОБА_1 буде наданий такий строк, то він зможе реалізувати своє право на отримання спадщини ОСОБА_3 , вказаної у заповіті, і оскаржене ним рішення в цій справі, яким встановлено факт проживання ОСОБА_2 із ОСОБА_3 однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, жодним чином не вплине на його спадкові права. 
За таких обставин суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про закриття апеляційного провадження. 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Згідно із частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Керуючись статтями 390, 392, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 27 березня 2024 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 05 лютого 2025 у справі № 487/506/24.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                       Є. В. Краснощоков
 
Д. А. Гудима
 
П. І. Пархоменко