ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

17 квітня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/23233/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
                               суддів:  Лукманової О.М., Олефіренко Н.А.,        
          розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
          на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 року (головуючий суддя Кучма К.С.)
          в адміністративній справі №160/23233/24 за позовом ОСОБА_1 до  відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

          Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 26.08.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача   ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: 
          - визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у наданні йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оформленого протоколом комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 № 783 від 14.08.2024 р.;
          - зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти рішення, яким надати йому відстрочку від призову за мобілізацією на підставі абз.3 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", про що видати відповідну довідку.
          В обґрунтування заявлених позову позивачем зазначено, що 14.08.2024 року відповідачем прийнято рішення про відмову у наданні йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, яке оформлено протоколом №783, оскільки відсутні родинні зв`язки з ОСОБА_2 . Він вважає, що вищезазначене рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного. Відповідно до положень абз.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років. Таким чином, визначальним фактором є не батьківство чи інші родині зв`язки, а факт утримання трьох і більше дітей. Так, він проживає однією сім`єю з дружиною ОСОБА_3 та дітьми: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та єдиним джерелом доходів його сім`ї є приватна нотаріальна діяльність і фактично, він одноосібно утримує всю свою сім`ю, в тому числі і трьох дітей, яким не виповнилося 18 років. 
          Крім того, сім`ї встановлено статус багатодітної, що підтверджується посвідченням батьків багатодітної сім`ї, яке видано Управлінням соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації. Також вказує, що саме він оплачує рахунки з утримання квартири в якій він проживає однією сім`єю з дружиною та дітьми, здійснює оплату комунальних послуг, придбає одяг та взуття родині по сезону, продукти харчування, товари для навчання та розвитку дітей, медичне лікування. Окремо звертає увагу суду, що за тих самих умов відповідач вже надавав йому відстрочку від мобілізації, що підтверджується довідкою № 12/5563 від 10.06.2024 року. На його думку, вказане вище підтверджує те, що ОСОБА_2 , знаходиться на повному його утриманні, як вітчима, а тому він має право на відстрочку від призову за мобілізацією на підставі абз.3 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".          
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 року позов задоволено частково.
          Визнано протиправним та скасовано рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оформлене протоколом від 14.08.2024 року № 783.
          Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.08.2024 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, з урахування висновків суду.
          У задоволенні решти позовної заяви - відмовлено.          
          Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим,  що відповідач під час розгляду заяви позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої    статті 23 Закону № 3543-XII   не досліджував факт перебування на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, а відмову у наданні відстрочки обґрунтував виключно тим, що не доведено батьківство відносно ОСОБА_2 . Інших підстав для відмови відповідачем не зазначено. Зауважив, що відповідач заяву позивача належним чином не розглянув та не здійснив перевірку наявності (відсутності) підстав для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII  за доданими документами, що свідчить про протиправність рішення щодо відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу. Оскільки, комісії при розгляді заяви позивача належало встановити не факт його батьківства, а факт перебування на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, відтак дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права є визнання протиправним та скасування рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оформлене протоколом від 14.08.2024 року №783 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 13.08.2024 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, з урахування висновків суду.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.
          Вказує, що належним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача прийняти рішення, яким надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 3, ч.1, ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
          Також позивачем подано клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №320/42221/24, з підстав п.3 ч.1 ст.236 КАС України.
          Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів виходить з наступного.
          Згідно з п. 3 ч. 1. ст. 236 Кодексу адміністративного судочинства  України суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.
          У справі №320/42221/24 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
          -визнати протиправною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 560 від « 16» травня 2024 року «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині змісту графи «Документи, що підтверджують право на відстрочку» підпункту 3 пункту 1 додатка 5 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період,
          - зобов`язати Кабінет Міністрів України привести Постанову Кабінету Міністрів України № 560 від « 16» травня 2024 року «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» у відповідність до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» із врахуванням висновків суду по даній справі.
          В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані положення постанови обмежують його право на отримання відстрочки від призову на військову службу як утримувача трьох неповнолітніх дітей. Зауважено, що перелік документів, що мають подаватись військовозобов`язаним для отримання відстрочки на військову службу, згідно з підпунктом 3 пункту 1 додатка 5 Порядку не відповідає приписам пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки є неповним та звуженим.
          У справі, яка наразі переглядається (160/23233/24) суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач заяву позивача належним чином не розглянув та не здійснив перевірку наявності (відсутності) підстав для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої    статті 23 Закону №3543-XII    за доданими документами, що свідчить про протиправність рішення щодо відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу. Оскільки, комісії при розгляді заяви позивача належало встановити не факт його батьківства, а факт перебування на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років.
          В апеляційній скарзі позивач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині обраного судом способу захисту його порушеного права. 
          Колегія суддів зауважує, що у цій справі відсутня об`єктивна неможливість її розгляду, відтак дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі.
          Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 як військовозобов`язаний.
04.03.2022 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 , виданим повторно 29.10.2022 р. Соборним ВДРАЦС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №193, яка є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
ІНФОРМАЦІЯ_6 у подружжя народилась спільна дитина - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Соборним ВДРАЦС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №1071.
Згідно із наказом приватного нотаріуса Дидюка В.В. Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області «Про надання відпустки по догляду за дитиною» від 20.02.2023 року №1 наказано надати помічнику приватного нотаріуса Дидюк С.А. відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 20.02.2023 року по 22.12.2025 року.
Управлінням соціального захисту населення Синельниківської РДА 14.03.2023 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , видано посвідчення батьків багатодітної сім`ї серії НОМЕР_3 .
Відповідно до довідки від 20.05.2024 року №1948 Бахмутський відділ державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, повідомлено, що згідно перевірки АСВП з критеріями пошуку по всій Україні встановлено, що на виконанні у відділах державної виконавчої служби не перебувають виконавчі провадження про стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 .
Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 04.06.2024 року по цивільній справі №186/135/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Виконавчий комітет Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про усиновлення дитини заявлені вимоги задоволено, а саме:
- оголошено громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , усиновителем громадянки України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
- внесено зміни в актовий запис цивільного стану про народження ОСОБА_6 №568, складений 16.11.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Торезького міського управління юстиції Донецької області, наступним чином: 
у графі прізвище - « ОСОБА_6 » змінити на « ІНФОРМАЦІЯ_10 »; 
у графі «по батькові» - « ОСОБА_6 » змінити на « ІНФОРМАЦІЯ_10 »; 
ім`я, дату та місце народження залишити без змін; у графі «батько» записати « ОСОБА_1 », народився ІНФОРМАЦІЯ_7 у селищі міського типу Петропавлівка, Петропавлівський район, Дніпропетровська область, Україна, громадянка України; 
у графі «мати» відомості залишити без змін.
Відповідно до акту про спільне проживання від 08.08.2024 року № 109, який виданий ОСББ «ТРИ Д» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , з 12.10.2022 року.
13.08.2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 3 частини першої статті 23 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», до якої долучив такі копії документів:
- паспорт НОМЕР_4 ;
- ІПН НОМЕР_5 ;
- свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ;
- акт про спільне проживання № 109 від 08.08.2024 р.;
- свідоцтво про народження ОСОБА_5 , серії НОМЕР_2 ;
- свідоцтво про народження ОСОБА_6 , серії НОМЕР_6 ;
- рішення Торезького міського суду від 03.04.2012 р.;
- рішення Артемівського міськрайонного суду від 24.05.2019 р.;
- рішення Петропавлівського районного суду від 04.06.2024 р.;
- свідоцтво про народження ОСОБА_12 , серії НОМЕР_7 ;
- свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_8 ;
- рішення Новомосковського міськрайонного суду від 09.06.2020 р.;
- довідку Бахмутського ВДВС № 1948 від 20.05.2024 р.;
- посвідчення батьків багатодітної сім`ї серії № НОМЕР_3 .
Повідомленням від 14.08.2024 року №11/7859 відповідач повідомив позивача, що Комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянуто заяву та документи щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до абз.3 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". 
За результатами розгляду повідомлено, що протоколом від 14.08.2024 р. № 783 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Причина відмови: «відсутні родинні зв`язки з ОСОБА_2 ».
Згідно витягу із протоколу Комісії № 783 від 14.08.2024 року, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до абз.3 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" з таких причин - не має права на відстрочку у зв`язку з відсутністю родинних зв`язків з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .            Позивач вважає протиправним рішення про відмову у наданні йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оформленого протоколом комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 № 783 від 14.08.2024 р.
          Суд першої інстанції позов задовольнив частково.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232-XII.
Згідно із частинами 1, 3 статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: 
підготовку громадян до військової служби; 
взяття громадян на військовий облік; 
прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; 
проходження військової служби; 
виконання військового обов`язку в запасі; 
проходження служби у військовому резерві; 
дотримання правил військового обліку.
Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них Укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 3 Закону №2232-XII).
Указом Президента України від 24.02.2022 р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 р. № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово було продовжено.
Указом Президента України від 24.02.2022 р. №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
На момент розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а тому застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу під час мобілізації в умовах воєнного стану.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон №3543-XII (далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
У розумінні статті 1 Закону №3543-XII мобілізацією вважається комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Відповідно до частини п`ятої статті 22 Закону №3543-ХІІ призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють ІНФОРМАЦІЯ_11 або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
У свою чергу, статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Так, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Алгоритм отримання військовозобов`язаними особами відстрочки регламентовано Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений    постановою КМУ від 16.05.2024 року № 560    (Порядок № 560).
Відповідно до п.п.56, 57 Порядку № 560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених    ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) ІНФОРМАЦІЯ_11 (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:
- голова комісії - керівник районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_11 (відокремленого відділу);
- члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Згідно із п.58 Порядку № 560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_11 або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Так, додаток 4 цього Порядку визначає, що документами, що підтверджують право на відстрочку відповідно до п.3 ч.1    ст.23 Закону № 3543-XII    є: 
свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: 
свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину.
Вказана норма містить альтернативний перелік документів, що підтверджують утримання дітей.
Відповідно до п.60 Порядку № 560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
З протоколу від 14.08.2024 року № 783 вбачається, що Комісія про надання відстрочки від призову за мобілізацією ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки позивачу з таких причин «не має права на відстрочку у зв`язку з відсутністю родинних зв`язків з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ».
Водночас, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:
жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Отже, норма пункту 3 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII не ставить право військовозобов`язаного на відстрочку від призову на військову службу у залежність від того, чи є він батьком таких дітей (тобто від батьківства), водночас вирішальне значення має саме факт перебування дітей (трьох і більше дітей віком до 18 років) на його утриманні.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 р. №5-рп/99 надав офіційне тлумачення терміну член сім`ї: членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. 
До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).
Обов`язковими умовами для визнання членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Отже, термін сім`я означає не лише створення сім`ї на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а має більш широкі критерії для його визначення.
У контексті спірних відносин, визначальним для цієї справи є не встановлення факту батьківства чи проживання однією сім`єю, а утримання позивачем, як вітчимом, неповнолітньої дитини дружини, а саме ОСОБА_2 .
Сімейне законодавство визначає безумовний обов`язок щодо утримання батьками своїх неповнолітніх дітей, то стосовно вітчима (мачухи) передбачені певні застереження.
Відповідно до частини 1 статті 180 СК України  батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття
Частиною 1 статті 260 СК України передбачено, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.
Відповідно до частини 1 статті 268 СК України   мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.
Отже, сімейне законодавство містить чітке розмежування таких понять, як «батько», «мати», «дитина», «вітчим», «пасинок», «усиновлений», «усиновитель». Перед усім, це пов`язано із різним обсягом прав та обов`язків названих суб`єктів сімейних правовідносин по відношенні один до одного.
Зокрема, законодавець безальтернативно наголошує на тому, що батько зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей навіть в тому випадку, коли не проживає разом з ними. Форми такого утримання можуть різнитись. 
Тобто, законодавець надає право сторонам сімейних правовідносин диспозитивно вирішити питання про форму утримання дитини одним із батьків, який проживає окремо.
Аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що позивач перебуваючи у шлюбі з громадянкою ОСОБА_3 , має право на участь у вихованні ОСОБА_2 (за умови проживання однією сім`єю). 
При цьому, обов`язок щодо його утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в у дитини немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14.12.2023 року у справі № 160/11228/23.
Однак Відповідач під час розгляду заяви позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону № 3543-XII   не досліджував факт перебування на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, а відмову у наданні відстрочки обґрунтував виключно тим, що не доведено батьківство відносно ОСОБА_2 . Інших підстав для відмови відповідачем не зазначено.
Слід також врахувати, що протокол № 783 від 14.08.2024 року не підписано членом комісії - головним спеціалістом відділу автоматичної обробки інформації та нагляду за призначенням соціальних виплат Катериною Бойко, що суперечить Порядку № 560, оскільки прийняття рішення комісією здійснюється у повному складі.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 вже оформлювала відстрочку ОСОБА_1 строком до 11.08.2024 року. 
Даний факт підтверджується довідкою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 10.06.2024 р. № 12/5563.
Водночас, позивачем як на розгляд комісії так і до суду було надано акт про спільне проживання від 08.08.2024 року №109 та посвідчення батьків багатодітної сім`ї серії НОМЕР_3 .
Також позивач в позові зазначав, що зв`язок із біологічним батьком ОСОБА_2 , повністю втрачено і його місцезнаходження невідомо, що підтверджується, зокрема, характеристикою ОСОБА_2 , що надана 21.08.2024 року Першотравенським ліцеєм № 5 та довідкою сімейного лікаря Старченко Д.П. від 23.08.2024 року саме він забезпечує доступ ОСОБА_2 до медичних послуг, а біологічний батько жодної участі у даному процесі не бере. Крім того, родина позивача проживає в квартирі, що була придбана після укладення шлюбу та належить подружжю на праві спільної сумісної власності. 
Слід врахувати, що Листом Міністерства України у справах сім`ї, молоді та спорту від 16.02.2010 р. №4.1/1562 роз`яснено Міністерству праці та соціальної політики України, що сім`ї, які утворені шляхом повторного шлюбу батьків та спільного виховання трьох і більше дітей від попередніх шлюбів без їх усиновлення, можуть бути віднесені до категорії багатодітних сімей.
Отже багатодітна сім`я - це сім`я в якій виховується троє та більше дітей (рідних, усиновлених та дітей, над якими встановлено опіку чи піклування).
Для встановлення статусу багатодітної сім`ї достатньо лише самого факту наявності трьох і більше дітей, незалежно від ступеню кровної спорідненості з батьками, наявності зареєстрованого шлюбі між батьками та формами опіки.
Механізм виготовлення і видачі посвідчень батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї визначає Порядок виготовлення і видачі посвідчень батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2010 р. № 209 (Порядок №209).
Пунктом 2 Порядку № 209 передбачено, посвідчення є документами, що підтверджують статус багатодітної сім`ї і дітей з такої сім`ї та їх право на отримання пільг згідно із Законом України «Про охорону дитинства» та іншими актами законодавства.
Відповідно до пункту 3 Порядку №209 посвідчення видаються структурними підрозділами районних, районних у м.Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських (міст обласного значення), районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (структурний підрозділ/виконавчий орган) і центрами надання адміністративних послуг одному з батьків незалежно від місця проживання протягом десяти робочих днів з дати подання заяви.
Аналіз зазначених обставин та норм права дає підстави для висновку, що відповідач заяву позивача належним чином не розглянув та не здійснив перевірку наявності (відсутності) підстав для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII за доданими документами, що свідчить про протиправність рішення щодо відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу (оскільки, комісії при розгляді заяви позивача належало встановити не факт його батьківства, а факт перебування на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років).
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що належним способом захисту порушеного права є визнання протиправним та скасування рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оформлене протоколом від 14.08.2024 року №783 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 13.08.2024 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, з урахування висновків суду.           
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі. 
Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
          
 Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2024  року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 17.04.2025 та може бути оскаржена до Верховного Суду згідно статті 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
      
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко