Номер провадження: 22-ц/813/4168/25 
Справа № 522/6119/24-Е
Головуючий у першій інстанції Павлик І. А.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
з участю секретаря Громовенко А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Шкодіної Любові Василівни, представника ОСОБА_1  на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2025 року про скасування заходів забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Павлик І.А., повний текст ухвали складений 28 січня 2025 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, -
        в с т а н о в и в:
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини.
Згодом ОСОБА_1 звернулася до суду з заявами про забезпечення позову.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2024 року заяви ОСОБА_1 задоволені частково.
Накладений арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
В решті вимог заяв відмовлено.
У грудні 2024 року Одеська міська рада звернулася до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, посилаючись на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.11.2022 року у справі № 522/2960/20 позовні вимоги ОМР задоволено повністю та визнано відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_2 , що складається з квартири АДРЕСА_2 ; визнано за територіальною громадою м. Одеси в особі ОМР право власності на квартиру АДРЕСА_2 ; визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.08.2018, серія та номер: 1-961, видане державним нотаріусом Другої Одеської нотаріальної контори Масловою М.В. на ім`я ОСОБА_1 , як спадкоємця після смерті ОСОБА_2 , на квартиру АДРЕСА_2 ; витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Одеси в особі ОМР квартиру АДРЕСА_2 . Постановою Одеського апеляційного суду від 23.04.2024 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.11.2022 року у справі № 522/2960/20 залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 02.10.2024 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.11.2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 23.04.2024 року у справі № 522/2960/20 залишено без змін. Таким чином, станом на теперішній час, Одеська міська рада є власником вищевказаного об`єкта нерухомого майна, однак не може вільно розпоряджатись належним їй майном у зв`язку з наявність обтяження у виді арешту.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2025 року клопотання Одеської міської ради про скасування заходів забезпечення позову задоволено.
Скасовані заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2024 року у справі № 522/6119/24-Е за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, шляхом скасування арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись з ухвалою суду, адвокат Шкодіна Л.В., представник ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить апеляційну скаргу задовольнити, постановити рішення, яким скасувати ухвалу суду про скасування заходів забезпечення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції скасовуючи заходи забезпечення позову не взяв до уваги,що обставини, які стали підставою для вжиття заходів забезпечення позову, не припинилися та не змінилися.
Також апелянт зазначив, що на даний час між сторонами фактично продовжує існувати спір, що вирішується в даній справі, а тому відсутні правові підстави для задоволення заяви про скасування заходів забезпечення позову.
У відзиві на апеляційну скаргу, Одеська міська рада просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, які не можуть бути підставами для скасування законної та обґрунтованої ухвали суду.
В судове засідання, призначене на 29 травня 2025 року ОСОБА_1 , їїпредставник - адвокат Шкодіна Л.В. не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 170зв.б.).
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 , представника Одеської міської ради,перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 375ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Скасовуючи заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2024 року, суд першої інстанції виходив із того, що змінились обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме постановою суду найвищої інстанції остаточно визначено правовий статус квартири за адресою: АДРЕСА_3 .
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Забезпечення позову в цивільному процесі є одним з інститутів цивільного процесу, що сприяє реалізації конституційних прав завдання цивільного судочинства, яким, згідно зі статтею 3 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Регламентації інституту забезпечення позову в цивільному процесуальному праві присвячені статті 149-159 ЦПК України.
Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).
Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.
Порядок та підстави скасування заходів забезпечення позову встановлено статтею 158 ЦПК України, частинами першою та четвертою, якої передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.
Отже, забезпечувальні заходи застосовуються та скасовуються судом шляхом ухвалення процесуального рішення - ухвали.
Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_2 не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 .
В обґрунтування підстав позову ОСОБА_1 зазначала про те, що вона у відповідності з приписами ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_3 , після смерті ОСОБА_2 , оскільки проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Тобто, фактично головною метою заявленого позову є подальше отримання ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину – квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , власником якої за життя був ОСОБА_2 .
Постановляючи ухвалу від 26.06.2024 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказану квартиру, суд виходив із того, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.11.2022 року у справі № 522/2960/20, яке набрало законної сили, позов Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, на стороні відповідача – державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Маслова М.В, про визнання спадщини відумерлою, визнання права власності, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, витребування майна з незаконного володіння задоволено; визнано спадщину після смерті ОСОБА_2 , що складається з квартири АДРЕСА_2 , відумерлою; визнано за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру АДРЕСА_2 ; визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.08.2018, серія та номер: 1-961, видане державним нотаріусом Другої одеської нотаріальної контори Масловою М.В. на ім`я ОСОБА_1 , як спадкоємця після смерті ОСОБА_2 , на квартиру АДРЕСА_2 ; витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради квартиру АДРЕСА_2 , що може утруднити виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову.
02.10.2024 року постановою КЦС ВС рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції у справі № 522/2960/20 залишено без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.
Верховний Суд у зазначеній постанові вказав, що суди попередніх інстанцій надали правову оцінку наданим позивачем доказам відсутності у ОСОБА_1 права на спадкування після смерті ОСОБА_2 у порядку статті 1264 ЦК України, урахували наявність у Одеської міської ради права на визнання спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_2 , відумерлою, та з огляду на основні засади цивільного судочинства (диспозитивність та змагальність) дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Водночас, суди не вирішували питання щодо права користування спірною квартирою.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає (ч. 3 ст. 419 ЦПК України).
Таким чином, правовий статус нерухомого майна – квартири за адресою: АДРЕСА_3 встановлений судовими рішеннями у справі № 522/2960/20. Невирішеним залишилось питання щодо права користування, зокрема ОСОБА_1 даною квартирою, тому наявність арешту на майно, що належить на праві власності територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, не можна вважати співмірним із заявленими вимогами ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини.
Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.
На підставі вищевикладених обставин, суд оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні прийшов до обґрунтованого висновку про скасування заходів забезпечення позову, з урахуванням зміни обставин, що спричинили застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно.
Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.
При цьому, суд першої інстанції  при застосуванні  норм права до вказаних правовідносин вірно  врахував висновки щодо застосування  норм матеріального права, викладених у постанові Верховного Суду.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.
Доводи апеляційної скарги адвоката Шкодіної Л.В., представника ОСОБА_1  про те, що суд першої інстанції скасовуючи заходи забезпечення позову не взяв до уваги,що обставини, які стали підставою для вжиття заходів забезпечення позову, не припинилися та не змінилися, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки із встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наявність арешту на майно, що належить на праві власності територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, не можна вважати співмірним із заявленими вимогами ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального або процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстави для її скасування відсутні.
На підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу адвоката Шкодіної Любові Василівни, представника ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 05 червня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ Р.Д. Громік