П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/34225/24	

Перша інстанція суддя Караван Р.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Єщенка О.В., Крусяна А.В.,
при секретарі                                                            Ісмієвій А.І.

за участі:
представника прокуратури                                        Євгелевського А.В.,
представника Одеської обласної ради                    Свахи А.Я.,
представника ПП «Тилігул плюс»                              Філяновича Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Одеської обласної ради та заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року, у справі за адміністративним позовом заступника керівника Одеської обласної прокуратури, в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) до Одеської обласної ради, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Одеської обласної державної адміністрації, Регіонального ландшафтного парку «Тилігульський», Приватного підприємства «Тилігул плюс», про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Заступник керівника Одеської обласної прокуратури, в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області), звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Одеській обласній раді про визнання протиправним та скасування рішення Одеської обласної ради від 06 вересня 2024 року № 704-VIII «Про дозвіл на спеціальне використання природних ресурсів (рибальство) приватному підприємству «Тилігул плюс» у межах регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» у 2024 році».
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року частково задоволено позов, а саме визнано протиправним рішення Одеської обласної ради від 06 вересня 2024 року № 704-VIII «Про дозвіл на спеціальне використання природних ресурсів (рибальство) приватному підприємству «Тилігул плюс» у межах регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» у 2024 році».
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем та відповідачем подано апеляційні скарги в яких зазначається про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому просять скасувати (змінити) рішення суду та ухвалити нове рішення суду, відповідно до їхніх позовних вимог та заперечень.
З доводів апеляційної скарги позивача вбачається, що судом першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимог, допущено неправильне застосування норм ЗУ «Про природно-заповідний фонд України», які обмежують можливість здійснення промислового рибальства на території регіональних ландшафтних парків.
При цьому, в апеляційній скарзі зазначається, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм ЗУ «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», які не регулюють спірних правовідносин, а також помилково ототожнено поняття спеціального використання водних біоресурсів та поняття спеціального використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
З доводів апеляційної скарги відповідача вбачається, що положеннями чинного законодавства уповноважено обласні державні адміністрації затверджувати ліміти на спеціальне використання природніх ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення.
При цьому, на переконання відповідача, судом першої інстанції помилково не враховано, що регіональний ландшафтний парк «Тилігульський» є об`єктом природно-заповідного фонду місцевого значення, а не загальнодержавного значення.
Крім того, відповідач вважає, що суд першої інстанції помилково вийшов за межі позовних вимог та надав правову оцінку встановленим лімітам спеціального використання водних біоресурсів, так як такі ліміти встановлено іншим суб`єктом владних повноважень.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає зміні, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Одеської обласної ради від 25 листопада 1997 року №176-ХХІІ створено на території Комінтернівського та Березівського районів, без вилучення земель у землекористувачів, регіональний ландшафтний парк «Тилігульський», загальною площею 13954 гектари, з яких 9981 гектари - площа частини акваторії лиману. Пунктом 4 вказано рішення передбачено створення дирекції регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» з правами юридичної особи. 
Наказом Державного управління екологічної безпеки в Одеській області від 19 червня 1998 року № 45 затверджено Положення про регіональний ландшафтний парк «Тилігульський» (далі - Положення № 45).
Згідно з п. 1.2 Положення № 45, парк створений з метою забезпечення в природоохоронних, рекреаційних, оздоровчих, наукових, освітніх цілях природних комплексів Тилігульського лиману та прилеглих територій в межах Одеської області.
Відповідно до п. 1.3, 1.4 та 1.6 Положення № 45 парк є об`єктом природно-заповідного фонду України і знаходиться у віданні обласної державної адміністрації. Парк є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки банку, має гербову печатку із своєю назвою. Охорона парку здійснюється землекористувачами та службою охорони парку. Фізичні та юридичні особи, винні в порушенні режиму Парку, притягуються до відповідальності згідно з чинним законодавством. 
Положеннями п. 1.8. Положення № 45 визначено, що зона діяльності Парку обмежується його територією. Землі Парку є об`єктами комплексної охорони.
Відповідно до п. 2.1. Положення № 45 основними завданнями та функціями парку є регулювання господарської діяльності та інших видів діяльності з метою збереження природних ландшафтів парку, його водних об`єктів, рослинного та тваринного світу, пам`яток історії та культури (мистецтва).  
Рішенням Одеської обласної ради від 10 серпня 2020 року №1376-VI затверджено у новій редакції Положення про регіональний ландшафтний парк «Тилігульський» (далі за текстом - Положення).
Відповідно до п. 1.5. Положення загальна площа РЛП становить 13 954 гектари, з них 9981 гектари – площа частини акваторії Тилігульського лиману. РЛП організовано без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників та користувачів. 

Відповідно до п. 2.2. Положення основними завданнями РЛП зокрема є регулювання господарської, рекреаційної та інших видів діяльності з метою збереження природних ландшафтів РЛП, його водних об`єктів, рослинного і тваринного світу, пам`яток історії та культури (мистецтва), вивчення порушених господарською діяльністю територій в цілях відродження корінних природних комплексів, розробка та впровадження наукових методів збереження ландшафту в умовах господарського та рекреаційного використання.
При цьому, 12 квітня 2024 року головою (начальником) Одеської обласної державної (військової) адміністрації видано розпорядження №346/А-2024, яким затверджено ліміт на використання природних ресурсів (рибальство) у межах регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» Одеської області на 2024 рік, відповідно до якого встановлено обсяг використання на кабалу-глоса - 0,3 т, атерина, хамса чорноморська, кефалеві, бички, піленгас - не лімітуються, креветка - 0, інші види риб - 0. В графі особливі умови встановлено, що спеціальне використання природних ресурсів у межах регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» забороняється: у визначені законодавством періоди під час нересту водних живих ресурсів; на території оргітологічного заказника «Коса стрілка»; у Тилігульському лимані на північ від лінії, що з`єднує південну частину с. Гуляївка та причал Будинку рибалки ГО «Військово-мисливське товариство «Південь» (с. Волкове), до гирла р. Тилігул та у цій річні від гирла до автошляху, що з`єднує села Косівка і Мар`янівка; вилов гідробіонтів занесених до Червоної книги України. Кількість плавзасобів і знарядь лову, що використовуються при здійсненні рибальства, повинні відповідати науково-обґрунтованим вимогам, визначеним у Обґрунтуванні встановлення лімітів на спеціальне використання природних ресурсів (водних біоресурсів) у межах регіонального ландшафтного парку «Тилігульський», що погоджено 14 березня 2024 року державною установою інститут морської біології національної академії наук України. 
В свою чергу, 27 травня 2024 року ПП «Тилігул Плюс» звернулось до Одеської обласної ради з клопотаннями про надання дозволу на спеціальне використання природних ресурсів (рибальство) у межах регіонального ландшафтного парку «Тилігульський». 
До клопотань були надані наступні документи:
- розпорядження голови (начальника) Одеської обласної державної (військової) адміністрації від 12 квітня 2024 року № 346/А-2024 «Про затвердження ліміту на використання природних ресурсів (рибальство) у межах регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» Одеської області на 2024 рік»;
- погодження РЛП «Тилігульський» ПП «Тилігул Плюс» від 24 квітня 2024 року № 85 на отримання дозволу Одеської обласної ради на спеціальне використання природних ресурсів (рибальство) у межах регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» у встановлених обсягах»;
- витяг з рішення науково-технічної ради РЛП «Тилігульський» від 23 квітня 2024 року (протокол № 3) щодо розподілу ліміту використання природних ресурсів в межах парку між зацікавленими особами;
- витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно ПП «Тилігул Плюс» станом на 19 березня 2024 року;
- довідка про матеріально-технічну базу підприємства;
- звіт про обсяги вилову водних біоресурсів від 31 грудня 2023 року;
- картосхема проектно-функціонального зонування РЛП «Тилігульський», яке затверджено науково-технічною радою РЛП «Тилігульський» з визначенням ділянок для здійснення спеціального використання природних ресурсів (рибальства);
- копія договору з Держрибагентством на право спеціального використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) від 30 січня 2024 року;
При цьому, 04 вересня 2024 року головою (начальником) Одеської обласної державної (військової) адміністрації видано розпорядження № 834/А-2024 «Про погодження видачі Приватному підприємству «Тилігул Плюс» дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межах регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» на 2024 рік», яким погоджено видачу Підприємству дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межха РЛП «Тилігульський» у 2024 році на здійснення рибальства (камбала-глоса - 0,047 т, атерина, хамса чорноморська, кефалеві, бички, піленгас - не лімітуються, креветка - 0, інші види риб -0). 
В свою чергу, 06 вересня 2024 року, відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 43 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 9-1 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України», ЗУ «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», постанови КМ України від 10 серпня 1992 року № 459 (зі змінами) «Про порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду і встановлення лімітів використання ресурсів загальнодержавного значення» та з урахуванням клопотань ПП «Тилігул Плюс» від 25 квітня 2024 року № 3 та від 26 липня 2024 року № 9, розпорядження Одеської обласної державної (військової) адміністрації від 12 квітня 2024 року № 346/А-2024 «Про затвердження ліміту на використання природних ресурсів (рибальство) у межах регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» Одеської області на 2024 рік», погодження адміністрації регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» від 24 квітня 2024 року № 85; розпорядження голови Одеської обласної (військової) адміністрації від 04 вересня 2024 року № 834/А-2024 «Про погодження видачі товариству з приватному підприємству «Тилігул Плюс» дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межах регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» на 2024 рік», обласна рада прийняла рішення №708-VIII, яким: 
1) дозволила спеціальне використання природних ресурсів (рибальство) у межах регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» Приватному підприємству «Тилігул Плюс» у 2024 році обсягом згідно з додатком 1;
2) затвердила умови дозволу на спеціальне використання природних ресурсів (рибальство) на території регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» у 2024 році обсягом згідно з додатком 2.
Додатком 1 до вказаного рішення визначено обсяги спеціального використання природних ресурсів (рибальства) ПП «Тилігул Плюс» у межах регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» у 2024 році за наступними видами водних біоресурсів та їх обсягами використання: камбала - глоса - до 0, 015 тонн, атерина - не лімітується, хамса чорноморська - не лімітується, кефалеві - не лімітується, бички - не лімітується, піленгас - не лімітується, креветки - 0, інші види риб - 0.
Додатком 2 до вказаного рішення визначено умови дозволу на спеціальне використання природних ресурсів (рибальство), відповідно до якого місця використання (вилову) водних біоресурсів визначається адміністрацією регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» (п. 3), забороняється рибальство та перебування на території орнітологічного заказника загальнодержавного значення «Коса стрілка» (п. 4) та забороняється рибальство протягом усього року в Тилігульському лимані та р. Тилігул на північ від лінії, що з`єднує південну частину с. Гуляївка та північні околиці с. Волкове, до гирла р. Тилігул та в заплаві цією річки до автошляху, що з`єднує села Косівка і Мар`янівка
Вважаючи прийняте відповідачем рішення протиправним, заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до суду із цим позовом.
За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як Одеською обласною радою порушено механізм встановлення лімітів спеціального використання водних біоресурсів на території парку, з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про природно-заповідний фонд України» визначає правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів.
Так, згідно ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України», землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Згідно ч. 4 ст. 7 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України», межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Згідно ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України», території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища.
Згідно ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України», встановлені частиною першою цієї статті основні види використання, а також заготівля деревини, лікарських та інших цінних рослин, їх плодів, сіна, випасання худоби, мисливство, рибальство та інші види використання можуть здійснюватися лише за умови, що така діяльність не суперечить цільовому призначенню територій та об`єктів природно-заповідного фонду, встановленим вимогам щодо охорони, відтворення та використання їх природних комплексів та окремих об`єктів.
Згідно ч. 1 ст. 9-1 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України», спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду здійснюється в межах ліміту та на підставі дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Згідно ч. 5 ст. 9-1 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України», спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення здійснюється в межах ліміту на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, затвердженого органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, а також на підставі дозволів.
Згідно ч. 7 ст. 9-1 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України», порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів і встановлення лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення визначається Кабінетом Міністрів України. Видача дозволів на спеціальне використання природних ресурсів здійснюється на безоплатній основі.
Згідно ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України», режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду - це сукупність науково-обґрунтованих екологічних вимог, норм і правил, які визначають правовий статус, призначення цих територій та об`єктів, характер допустимої діяльності в них, порядок охорони, використання і відтворення їх природних комплексів.
Згідно ч. 2 ст. 14 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України», режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду визначається відповідно до цього Закону з урахуванням їх класифікації та цільового призначення.
Згідно ч. 3 ст. 14 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України», з метою визначення та обґрунтування заходів щодо провадження відповідно до законодавства та вимог міжнародних договорів природоохоронної, науково-дослідної, рекреаційної, господарської діяльності, охорони, відтворення та використання природних комплексів та об`єктів, які передбачається здійснити протягом п`яти років, а також стратегії розвитку об`єкта природно-заповідного фонду на десять років розробляється проект організації території об`єкта природно-заповідного фонду.
Згідно ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України», на території національних природних парків з урахуванням природоохоронної, оздоровчої, наукової, рекреаційної, історико-культурної та інших цінностей природних комплексів та об`єктів, їх особливостей встановлюється диференційований режим щодо їх охорони, відтворення та використання згідно з функціональним зонуванням:
заповідна зона - призначена для охорони та відновлення найбільш цінних природних комплексів, режим якої визначається відповідно до вимог, встановлених для природних заповідників;
зона регульованої рекреації - в її межах проводяться короткостроковий відпочинок та оздоровлення населення, огляд особливо мальовничих і пам`ятних місць; у цій зоні дозволяється влаштування та відповідне обладнання туристських маршрутів і екологічних стежок; тут забороняються рубки лісу головного користування, промислове рибальство, мисливство, інша діяльність, яка може негативно вплинути на стан природних комплексів та об`єктів заповідної зони;
зона стаціонарної рекреації - призначена для розміщення готелів, мотелів, кемпінгів, інших об`єктів обслуговування відвідувачів парку; тут забороняється будь-яка господарська діяльність, що не пов`язана з цільовим призначенням цієї функціональної зони або може шкідливо вплинути на стан природних комплексів та об`єктів заповідної зони і зони регульованої рекреації;
господарська зона - у її межах забороняються рубки головного користування і проводиться господарська діяльність, спрямована на виконання покладених на парк завдань, знаходяться населені пункти, об`єкти комунального призначення парку, а також землі інших землевласників та землекористувачів, включені до складу парку, на яких господарська та інша діяльність здійснюється з додержанням вимог та обмежень, встановлених для зон антропогенних ландшафтів біосферних заповідників.
Згідно ч. 2 ст. 21 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України», на території зони регульованої рекреації, стаціонарної рекреації та господарської зони забороняється будь-яка діяльність, яка призводить або може призвести до погіршення стану навколишнього природного середовища та зниження рекреаційної цінності території національного природного парку.
Згідно ч. 3 ст. 21 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України», зонування території національного природного парку, рекреаційна та інша діяльність на його території провадяться відповідно до Положення про національний природний парк та Проекту організації території національного природного парку, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об`єктів, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, при цьому діяльність національного природного парку спрямовується на доведення площі заповідної зони національного природного парку до рівня не менше 20 відсотків загальної площі.
Згідно ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України», на території регіональних ландшафтних парків з урахуванням природоохоронної, оздоровчої, наукової, рекреаційної, історико-культурної та інших цінностей природних комплексів та об`єктів, їх особливостей проводиться зонування з урахуванням вимог, встановлених для територій національних природних парків.
Згідно ч. 2 ст. 24 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України», проект організації території регіонального ландшафтного парку, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів та об`єктів і порядок його реалізації затверджуються державним органом, який прийняв рішення про організацію парку.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності рішення Одеської обласної ради від 06 вересня 2024 року № 704-VIII «Про дозвіл на спеціальне використання природних ресурсів (рибальство) Приватному підприємству «Тилігул плюс» у межах регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» у 2024 році».
В свою чергу, переглядаючи справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційних скарг сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Так, з аналізу вищевикладених норм матеріального права вбачається, що землі природно-заповідного фонду це ділянки суші і водного простору, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
При цьому, межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду мають встановлюватись в натурі відповідно до законодавства. 
З іншого боку, до встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
В даному випадку, як встановлено у ході розгляду даної справи, межі території регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» в натурі не встановлено та проект створення регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» відсутній (втрачений).
Тобто, наразі передбачені ЗУ «Про природно-заповідний фонд України» документи, з яких можливо встановити межі регіонального ландшафтного парку «Тилігульський», відсутні.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокуратури про те, що відсутність затверджених (визначених) меж регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» вносить невизначеність щодо територій на яких здійснюватиметься промислове рибальство на підставі виданого дозволу.

Крім того, з аналізу вищевикладених норм матеріального права також вбачається, що на території регіональних ландшафтних парків з урахуванням природоохоронної, оздоровчої, наукової, рекреаційної, історико-культурної та інших цінностей природних комплексів встановлюється диференційований режим щодо їх охорони, відтворення та використання згідно з функціональним зонуванням: заповідна зона, зона регульованої рекреації, зона стаціонарної рекреації, а також господарська зона.
Між тим, господарську діяльність, зокрема промислове рибальство, можливо здійснювати лише у господарській зоні.
Проте, як встановлено у ході розгляду даної справи, Проект організації території регіонального ландшафтного парку, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів та об`єктів і порядок його реалізації щодо регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» відсутній.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокуратури про те, що видаючи оскаржуваний дозвіл на спеціальне використання природних ресурсів (рибальство) на території регіонального ландшафтного парку «Тилігульський», Одеська обласна рада порушує вимоги ЗУ «Про природно-заповідний фонд України» щодо необхідності використання території регіональних ландшафтних парків у диференційованому режимі за відповідним функціональним зонуванням.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що здійснення господарської діяльність (рибальства) не всій території регіонального ландшафтного парку, позбавляє відповідну територію спеціального охоронного статусу, а як наслідок нівелює вищевикладені обмеження, встановлені ЗУ «Про природно-заповідний фонд України».
З іншого боку, колегія суддів не приймає доводів Одеської обласної ради про те, що скасування оскаржуваного рішення порушить принципи належного врядування та правової визначеності, оскільки саме Одеська обласна рада не виконала зазначені вище вимоги ЗУ «Про природно-заповідний фонд України» щодо визначення меж парку та затвердження проекту організації його території, а як наслідок породила ситуацію правової невизначеності щодо використання території парку.
Вказаним обставинам не надано належної правової оцінки у рішенні суду першої інстанції, що свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З іншого боку, щодо висновків суду першої інстанції про визнання протиправним оскаржуваного рішення з підстав порушення вимог ЗУ «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» колегія суддів зазначає наступне.
Так, Закон України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» визначає основні засади діяльності та державного регулювання в галузі рибного господарства, збереження та раціонального використання водних біоресурсів, порядок взаємовідносин між органами державної влади, органами місцевого самоврядування і суб`єктами господарювання, які здійснюють рибогосподарську діяльність у водних об`єктах (їх частинах), внутрішніх морських водах і територіальному морі, континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні України та відкритому морі.
Згідно ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», до водних біоресурсів належать: водні біоресурси, які перебувають в умовах природної волі внутрішніх морських вод, територіального моря, континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони, транскордонних вод, рибогосподарських водних об`єктів (їх частин) та у водах за межами юрисдикції України; водні біоресурси, які перебувають у водних об`єктах у межах територій природно-заповідного фонду, а також види, занесені до Червоної книги України.
Згідно ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», видача, відмова у видачі, переоформлення, анулювання дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) (для здійснення промислового рибальства, дослідного вилову), крім видів водних біоресурсів, занесених до Червоної книги України, та водних біоресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів за межами юрисдикції України, форми реєстрації уловів (експорту, реекспорту) антарктичного та патагонського іклачів, підтвердження походження водних біоресурсів (сертифікат законності вилучення водних біоресурсів із середовища їх існування для експорту продуктів лову, сертифікат реекспорту імпортованих продуктів лову, форма підтвердження переробки імпортованих продуктів лову для їх експорту) здійснюються в електронній формі, у тому числі засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг або Єдиної державної електронної системи управління галуззю рибного господарства, на безоплатній основі центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері рибного господарства.
В даному випадку, аналізуючи вищевикладені положення ЗУ «Про природно-заповідний фонд України» та ЗУ «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг про те, ЗУ «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» не регулює порядку отримання дозволів на здійснення промислового рибальства у межах територій природно-заповідного фонду, оскільки відповідне питання врегульовано ЗУ «Про природно-заповідний фонд України».
Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг про помилковість висновків суду першої інстанції щодо порушення Одеською обласною радою механізму встановлення лімітів спеціального використання водних біоресурсів.
В даному випадку, затвердження відповідних лімітів здійснюється у встановленому ЗУ «Про природно-заповідний фонд України» порядку.
При цьому, як встановлено самим судом першої інстанції, 12 квітня 2024 року головою (начальником) Одеської обласної державної (військової) адміністрації видано розпорядження №346/А-2024, яким затверджено ліміт на використання природних ресурсів (рибальство) у межах регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» Одеської області на 2024 рік.
В свою чергу, Одеська обласна державна (військова) адміністрація не є відповідачем у даній справі та зазначене рішення не входить до предмету спору у даній справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг про невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права у відповідній частині.

При цьому, враховуючи вірність висновків суду першої інстанції про необхідність визнання протиправним оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Частково задовольнити апеляційні скарги Одеської обласної ради та заступника керівника Одеської обласної прокуратури.
Змінити рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складання повного судового рішення, відповідно до вимог ст. 243 КАС України.

          Повний текст судового рішення складено 30 травня 2025 року.

          Суддя-доповідач 		О.В. Яковлєв	
          Судді	  	О.В. Єщенко    А.В. Крусян