Справа № 461/6313/24                                Головуючий у 1 інстанції: Павлюк О. В. 
Провадження № 22-ц/811/3817/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       14 травня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Ванівського О.М.
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,
секретаря: Підлужного В.І., 
з участю: представника апелянта - прокурора Мацюри Я.Р., представника позивача – Вербовської У.Б., представника ГУНП у Львівській області – Лисої Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Львівської обласної прокуратури Мерет Миколи Дмитровича на рішення Галицького районного суду м.Львова від 03 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативну-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду,

                                ВСТАНОВИВ:

       В липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Львівської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Львівській області, у якому просила стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь 778'963,00 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати.
       В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що 27 вересня 2017 року на підставі заяви ОСОБА_2 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017140050004278 було внесено відомості про діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України. У подальшому схожі заяви написали ще 38 осіб. 22 січня 2018 року, на підставі матеріалів досудового розслідування № 12017140050004278 від 27.09.2017 старша слідча СВ Галицького ВП ГУНП у Львівській області Домарецька І. М. за погодженням з прокурором Львівської місцевої прокуратури № 1 Ковальчуком М. В. повідомила про підозру ОСОБА_1 (Позивачці) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 176, ч. ч. 2, 3 ст. 190 КК України. У подальшому, 01 березня 2018 року, старша слідча СВ Галицького ВП ГУНП у Львівській області Домарецька І. М. за погодженням з прокурором Львівської місцевої прокуратури № 1 Ковальчуком М. В. склали обвинувальний акт щодо Позивачки. На підставі вказаного обвинувального акту Галицький районний суд м. Львова 12 липня 2023 року виніс вирок, яким виправдав Позивачку з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України, відповідно до якої виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Суд встановив відсутність у діях ОСОБА_1 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 176, ч. ч. 2, 3 ст. 190 КК України. Львівський апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та ухвалою від 01 лютого 2024 року залишив його рішення без змін. Позивачка зазначає, що вона перебувала під слідством та судом повні 6 років та 11 днів з моменту повідомлення про підозру (22 січня 2018 року) до ухвалення рішення Львівським апеляційним судом (01 лютого 2024 року). Позивачка стверджує, що за час перебування під слідством та судом впродовж такого довгого терміну, вона зазнала душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо себе та неодноразово відчувала приниження честі та гідності. Окрім цього, Позивачка також зазнала приниження своєї ділової репутації як фізична особа - підприємець. Позивачка впродовж усього досудового розслідування та судового розгляду відчувала себе пригніченою, адже була змушена доводити свою невинуватість у діянні, яке не вчиняла. Тривалий час перебування під слідством та судом потягли за собою порушення нормального життєвого ритму, соціальних зв`язків, зруйнованих планів кар`єрного росту та розвитку бізнесу, негативно вплинуло на стосунки з оточуючими людьми, вимагало від неї додаткових та тривалих зусиль для організації свого життя. Для належного захисту своїх прав Позивачка була змушена користуватися послугами захисника, які оплачувала самостійно та протягом тривалого часу, що значною мірою вплинуло на її матеріальний стан. Також на вказаній стадії кримінального провадження до Позивачки застосовувався захід забезпечення кримінального провадження -домашній арешт, у зв`язку з чим Позивачка зазнала неправомірних обмежень свого конституційного гарантованого права на свободу, вона не могла самостійно та вільно визначати розпорядок свого життя. Позивачка повинна була підлаштовуватися під обмеження, що були зумовлені безпідставною підозрою. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати Позивачки. Через перебування під слідством Позивачка не змогла належним чином організувати церемонію прощання з померлою. Зазначена обставина зумовила додаткове пригнічення її морального стану. Психотравмуючий ефект у цій ситуації пов`язаний також з тим фактом, що Позивачка так і не була виправдана за життя матері. Неможливість демонстрації своєї невинуватості перед однією з найближчих осіб ще досі продовжує викликати у неї значні душевні страждання. Протягом тривалого часу її психологічний стан перебував у постійному напруженні та стресі, що викликані необхідністю неодноразово прибувати на виклики слідчих та суду, витрачати час на допити у слідчого та участь у судових засіданнях, здійснювати захист у кримінальному провадженні для відновлення чесного імені. Зазначає, що багато колишніх колег та друзів, які радо спілкувалися з нею, після розголосу про початок притягнення її до кримінальної відповідальності, припинили спілкування та відмовлялися від запрошень на різні урочисті події її та її сім`ї. Відтак, Позивачка вважає, що за 6 років та 11 днів її незаконного перебування під слідством та судом їй має бути виплачена компенсація у розмірі 778'963,00 грн., оскільки саме ця сума буде співмірною тим психічним та душевним стражданням, що їй заподіяли неправомірними діями органи досудового розслідування та прокуратури. Також вказує, що попередній розрахунок суми судових витрат становить 15'000,00 грн., а очікуваний розмір судових витрат, що очікує понести Позивачка у зв`язку з розглядом цієї справи становить 30 000,00 грн.
       Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 03 грудня 2024 року позов задоволено частково.
       Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди за період з 22.01.2018 по 01.02.2024 у розмірі 678'880 (шістсот сімдесят вісім вісімсот вісімдесят) грн. 00 коп.
       У задоволенні решти вимог відмовлено.
       Судовий збір компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
       Рішення суду оскаржив керівник Львівської обласної прокуратури Мерет Микола Дмитрович, подавши апеляційну скаргу.
       Не погоджується з рішенням суду, оскільки таке прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права.
       Вказує, що позивач повинна обґрунтувати та надати належні докази на підтвердження факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявниця оцінює заподіяну їй моральну шкоду та з чого вона при цьому виходить. Також повиннанадати обґрунтований та у відповідності до вимог закону розрахунок суми, яку вона просить стягнути.
       При розрахунку моральної шкоди за час перебування під слідством та судом необхідно застосовувати розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
       Відтак, розмір відшкодування наведений у позовній заяві є необґрунтованим та безпідставним.
       Вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння їй моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою шкодою.
       Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
       Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта - прокурора Мацюри Я.Р., представника позивача – ОСОБА_3 , представника ГУНП у Львівській області – Лисої Н.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.        
Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
       Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
       Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, слід стягнути на користь Позивачки 678'880,00 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органу досудового розслідування та прокуратури.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
       Встановлено, що 27 вересня 2017 року на підставі заяви ОСОБА_2 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017140050004278 було внесено відомості про діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України (а. с. 14). 
       На підставі матеріалів досудового розслідування №12017140050004278 22.01.2018 старша слідча СВ Галицького ВП ГУНП у Львівській області Домарецька І. М. за погодженням з прокурором Львівської місцевої прокуратури № 1 Ковальчуком М. В. повідомила про підозру ОСОБА_1 (Позивачці) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 176, ч. ч. 2, 3 ст. 190 КК України (а. с. 15-24). 
       01 березня 2018 року, старша слідча СВ Галицького ВП ГУНП у Львівській області Домарецька І. М. за погодженням з прокурором Львівської місцевої прокуратури №1 Ковальчуком М. В. склали обвинувальний акт щодо Позивачки (а. с. 61). 
       На підставі вказаного обвинувального акту Галицький районний суд м. Львова 12 липня 2023 року виніс вирок, яким виправдав Позивачку з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України (а. с.62-82).
        Суд встановив відсутність у діях Позивачки складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 176, ч. ч. 2, 3 ст. 190 КК України. 
       Львівський апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та ухвалою від 01 лютого 2024 року залишив його рішення без змін (а. с. 83-115). 
       Позивачки перебувала під слідством та судом з 22.01.2018 по 01.02.2024, а саме 72 місяці та 11 днів, оскільки кримінальне переслідування відносно неї тривало з 22.01.2018 (оголошення підозри) до 01.02.2024 (набрання виправдувальним вироком законної сили). 
       Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
       Згідно з положеннями ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
       Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
       Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
       Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
       Зазначена шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
       Пунктом 2 ст. 2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом виникає у випадках, зокрема закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
       Частинами 5, 6 статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
       Відповідно до ст.13 цього Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
       Зазначена норма Закону не зобов`язує суд визначити розмір відшкодування моральної шкоди в межах мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а лише встановлює найнижчу межу розміру такого відшкодування. Тобто розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом може бути визначений у сумі більшій, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
       Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду.
       До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 18 серпня 2021 року у справі №591/6891/18.
       Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у Постанові від 20.09.2018 року справа № 686/23731/15-ц, провадження № 14-298цс18 розмір мінімальної зарплати визначається згідно розміру на час звернення із заявою про відшкодування: «суди попередніх інстанцій правильно керувалися тим, що на підставі положень Закону № 266/94-ВР позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили. Разом з тим суди не врахували, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.»
       Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
       Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
       Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
       Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, Позивачка вказувала, що за час перебування під слідством та судом впродовж такого довгого терміну, вона зазнала душевних страждань у зв?язку з протиправною поведінкою щодо себе та неодноразово відсувала приниження честі та гідності.         Позивачка впродовж усього досудового розслідування та судового розгляду відчувала себе пригніченою, адже була змушена доводити свою невинуватість у діянні, яке не вчиняла.
       Тривалий час перебування під слідством та судом потягли за собою порушення нормального життєвого ритму, соціальних зв?язків, зруйнованих планів кар?єрного росту та розвитку бізнесу, негативно вплинуло на стосунки з оточуючими людьми, вимагало від неї додаткових та тривалих зусиль для організації свого життя. 
        ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати Позивачки, про що свідчить свідоцтво про смерть (а. с. 137). Через перебування під слідством Позивачка не змогла належним чином організувати церемонію прощання з померлою. Зазначена обставина зумовила додаткове пригнічення морального стану. Психотравмуючий ефект у цій ситуації пов`язаний також з тим фактом, що позивачка так і не була виправдана за життя матері. Неможливість демонстрації невинуватості перед однією з найближчих осіб ще досі продовжує викликати у неї значні душевні страждання.
       Виходячи з терміну перебування Позивачки під слідством та судом, що становить 72 місяці та 11 днів, мінімальний розмір моральної шкоди не може бути меншим, ніж 8'000,00 грн. х 72 місяці 11 днів = 578'880,00 грн.
       Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов до висновку, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди слід визначити у загальній сумі 678'880,00 грн., що буде не більш, ніж достатнім, для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призвести до збагачення Позивачки за рахунок держави.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
       Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
       Таким чином, суд першої інстанції належним чином обґрунтував розмір стягнутої моральної шкоди, врахувавши ступінь душевних страждань, їх тривалість, порушення звичайного режиму життя позивача та виникненням певних обмежень та незручностей в зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, дійшов вірного висновку про стягнення моральної шкоди у розмірі 678'880,00 грн.
       Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. 
Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-
УХВАЛИВ:

       апеляційну скаргу керівника Львівської обласної прокуратури Мерет Миколи Дмитровича – залишити без задоволення.
       Рішення Галицького районного суду м.Львова від 03 грудня 2024 року – залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня ухвалення повної постанови.
       Повний текст постанови складено 14 травня 2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

                                                                        
                                                                         Шеремета Н.О.