Справа № 362/2389/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4204/2025
Головуючий у суді першої інстанції: Ковбель М.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 березня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
 
судді-доповідача                              Крижанівської Г.В., 
суддів                                                Онішука М.І.,Шебуєвої В.А.,
при секретарі                                    Шпирук Ю.С.
                                 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2024 року, ухвалене у складі судді Ковбель М.М., у справі №362/2389/22 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Київської області, Обухівської окружної прокуратури Київської області, Державної казначейської служби України про компенсацію моральної шкоди, спричиненої органами прокуратури, слідства та суду,-
                                              
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2022 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Київської області, Обухівської окружної прокуратури Київської області, Державної казначейської служби України про компенсацію моральної шкоди, спричиненої органами прокуратури, слідства та суду. Зазначав, що 06.07.2017 року щодо нього як журналіста інтернет-видання «Щит і меч України», було відкрито кримінальне провадження №12017110140001062 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та у листопаді 2017 року обвинувальний акт направлено до Фастівського міськрайонного суду для розгляду. Вказаний обвинувальний акт прокурором передано до суду з порушенням процесуальних строків досудового розслідування, визначених ст. 219 КПК України, та без їх продовження у визначеному законом порядку, про що було доведено до відома суд під час проведення підготовчого судового засідання.Ухвалою Фастівського міськрайонного суду від 14.03.2018 (справа №1-кп/381/469-17), залишеною у силі ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25.04.2018, обвинувальний акт було повернуто прокурору згідно ст.291 КПК України. У вересні 2018 року йому було повторно вручено і направлено до Васильківського міськрайонного суду (справа № 1-кп 362/4826-18) обвинувальний акт у новій редакції, який було протиправно складено та підписано слідчим Васильківського відділу поліції Волинцем B.C. за відсутності відповідних повноважень, які він втратив згідно п.5 ч.1 ст.3 КПК України і за відсутності відомостей-про їх відновлення. Крім того, слідчим Волинцем В.С. до обвинувального акту в новій редакції та до реєстру матеріалів досудового розслідування внесено низку відомостей, які не відповідають дійсності, що залишилося без уваги прокурора Виродова А.Ю. при погодженні такого обвинувального акту.При цьому, процесуальний прокурор Виродов А.Ю. не був наділений чинним законодавством повноваженнями поза межами процесуальних строків визначати слідчого у кримінальному провадженні, надавати йому матеріали досудового розслідування та доручати такій особі складати обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування та підписувати такі документи. Вказане привело до незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності та багаторічного судового розгляду справи, що спричинилопостійний психічний вплив на нього, призвело до нервового виснаження, викликаного постійним напруженням у зв`язку із очікуванням судового рішення, викликало розчарування в діяльності правоохоронних органів, суду, що створювало додаткове психічне напруження, викликане ігноруванням прокурором його прав. Також вказане призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, пошуку можливих способів захисту своїх порушених прав, інших негативних наслідків морального характеру, зниження репутації. Він був позбавлений можливостей в повній мірі у реалізації своїх звичок і бажань. З урахуванням викладеного,  ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь 387 370,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду. 
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що зміст оскаржуваного рішення суду не відповідає вимогам ст. 265 ЦПК Укрїни, оскільки у вступній частині судового рішення не зазначено прізвища та ініціалів представників учасників справи, а в описовій частині не зазначено стислий виклад позиції сторони відповідача, викладеній у відзиві та позивача у його відповіді на такий відзив. Також не зазначено про заявлене в судовому засіданні стороною позивача клопотання про витребування з Васильківського міськрайонного суду Київської області кримінальної справи №12017110140001062 та наглядового провадження прокуратури, яке було частково задоволене судом. При цьому, витребувані судом матеріали в судовому засіданні взагалі не досліджувалися, як і докази підставності позову, чим було позбавлено його права надати пояснення з приводу цих доказів та права на змагальність та справедливий суд. В оскаржуваному рішенні, суд на власний розсуд змінив предмет позову без відповідних на те підстав. Суд підмінив поняття «компенсація моральної шкоди» на поняття «відшкодування матеріальної шкоди (збитків)», в той час як п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦПК України, як окремий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, визначено «відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Вказане стало підставою для застосування правової позиції Верховного Суду, яка не є ревалентною у даній справі, адже питання відшкодування матеріальної шкоди не було предметом спору. Суд першої інстанції не надав оцінки його п`ятирічному протиправному перебуванню під слідством і судом, чим виявив свою упередженість. В мотивувальній частині рішення суд не навів мотивів відхилення наданих ним доказів неправомірного внесення слідчим до ЄРДР надуманих відомостей про вчинення ним кримінального правопорушення з викладом у фабулі обставин, які не були відомі слідчому під час їх внесення до ЄРДР. Наголошує на тому, що він протягом п`яти років піддавався з боку прокуратури і суду необґрунтованому процесуальному примусу, на що суд уваги не звернув та не надав оцінки в оскаржуваному рішенні. Вказує, що зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що він є особою правопорушником, хоча вина в інкримінованому йому злочині не доведена у встановленому законом порядку. Суд помилково послався на такий механізм захисту прав учасника кримінального провадження, як право на оскарження дій прокурора до суду, передбачене КПК України. Звертає увагу, що він як на підставу позову посилався на надмірно довгу тривалість розгляду кримінального провадження, пов`язану з діями (бездіяльністю) органів прокуратури і слідства. Крім того, здійснення вказаного судом механізму захисту прав учасника кримінального провадження не передбачене КПК України після отримання судом обвинувального акту. Також, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не підлягають застосуванню до даних правовідносин. Звертає увагу на те, що вказаний Закон передбачає право громадянина на відшкодування шкоди, зокрема, у випадку вчинення інших процесуальних дій, що обмежуть чи порушують прав та свободи громадянина. Такою процесуальною дією стало неналежне здійснення прокурором нагляду за дотриманням процесуальних строків проведення досудового розслідування на стадії виготовлення обвинувального акту та його направлення до суду поза межами строків, визначених законом, що в подальшому призвело до багатомісячного розгляду кримінального провадження.
Заступник керівника Київської обласної прокуратури І. Грабець подав відзив на апеляційну скаргу. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Заперечує проти доводів позивача, вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Макар І.І. апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити з наведених у ній підстав.
Представник Київської обласної прокуратури Кузів Р.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
Представники Обухівської окружної прокуратури Київської області, Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 06 липня 2017 року щодо ОСОБА_1 , як журналіста інтернет-видання «ЩИТ І МЕЧ України», було відкрито кримінальне провадження № 12017110140001062 за ч.2 ст. 345 КК України.
07 липня 2017 року в рамках вказаного кримінального провадження ОСОБА_1 повідомлено про підозру.
30 липня 2017 року ОСОБА_1 повідомлено про завершення досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження.
01 вересня 2017 року ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області підозрюваному ОСОБА_1. встановлено строк ознайомлення з матеріалами кримінального провадження до 12.00 год. 05 вересня 2017 року. 
10 листопада 2017 року прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області затверджено обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 
10 литопада 2017 року ОСОБА_1 в присутності двох понятих відмовився від отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідуванн.
13 листопда 2017 року на підставі зібраних доказів органом досудового розслідування прокурор Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області затвердив та спрямував обвинувальний акт до Васильківського міськрайонного суду Київської області.
14 листопада 2017 року обвинувальний акт отримано Васильківським міськрайонним судом Київської області.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду від 14 березня 2018 року (справа №1- кп 381/469-17), залишеною без змінухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 квітня 2018року, обвинувальний акт було повернуто прокурору згідно ст.291 КПК України.
У вересні 2018 ОСОБА_1 було повторно вручено і направлено до Васильківського міськрайонного суду (справа № 1-кп 362/4826-18) обвинувальний акт у новій редакції.
11 січня 2022 року ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_1  та закрито кримінальне провадження №12017110140001062 відносно останнього, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції. 
Так, статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, у тому числі, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються: 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.
Відповідно до ст. 4 вказаного Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.
У частинах четвертій та п`ятій статті 4 вищевказаного Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що відповідальність за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади (зокрема органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування) при здійсненні ними своїх повноважень, настає незалежно від вини цього органу. Водночас, для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків, необхідною є наявність усіх інших елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка (рішення, дії чи бездіяльність) особи, що завдала шкоду; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками (збитки мають бути наслідком саме протиправної поведінки особи, що завдала шкоду, а не якихось інших обставин, зокрема, дій самого потерпілого або третіх осіб). Тобто відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім і невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають зазначеного прямого причинно-наслідкового зв`язку, є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.
Предметом доказування у даній справі є неправомірна бездіяльність посадових осіб органів прокуратури у Київській області при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні, факт нанесення такою неправомірною бездіяльністю моральної шкоди позивачу та наявність причинно-наслідкового зв`язку між нанесеною шкодою та бездіяльністю відповідача.
Звертаючись до суду зданим позовом, позивач послався на бездіяльність органів прокуратури, тобто тривале досудове розслідування та порушення процесуальних строків.
В той же час, чинним КПК України передбачено механізми захисту прав учасника кримінального провадження, серед яких, є право на оскарження дій прокурора до суду.
Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон), підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України«Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Статтею 2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України, п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Так, позивач стверджує, що судом встановлено факт незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, однак це твердження не відповідає дійсності, рішення щодо незаконності дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури, не приймались, зокрема,це не встановлено ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11січня 2022року щодо закриття кримінального провадження, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
При цьому слід врахувати, що закриття кримінального провадження відбулося за клопотанням захисника обвинуваченого ОСОБА_1 у зв`язку із тим, що у день спрямування обвинувального акту до суду - 13 листопада 2017 року, минув строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України.
При вирішенні заявленого позову суд першої інстанції на підставі належних норм матеріального права обґрунтовано виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди. Тоді як характер спору та обставини, ним зумовлені, виключають підстави застосування положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів,що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та частин 2, 6, 7 статті 1176 ЦК України.
З огляду на позицію Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №686/27885/19, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності слідчого та прокурора сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої, й відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.
При цьому, лише незгода позивача з діями (бездіяльністю) слідчого, прокурора не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження.
Разом з тим, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. Відтак, позивач зобов`язанийдовести належними та допустимими доказами неправомірність бездіяльності органу досудового розслідування, наявність шкоди та причинний зв`язок між ними.
Однак, ухвалою Васильківського міськрайоннного суду Київської області від 11 січня 2022 року, кримінальне провадження 12017110140001062 згідно ч. 2 ст. 345 КК України відносно ОСОБА_1 закрито у відповідності до вимог ст. 284 КПК України.
При цьому, розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); § 35 рішення від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92).
Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обгрунтованоговисновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за недоведеністю.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Судом першої інстанції була надана належна оцінка наданим сторонами доказам.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2024 року залишити без змін
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Повне судове рішення складено 21 березня 2025 року.
Суддя-доповідач
Судді